ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16132/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Денисюка Р.С., 
при секретарі судового засідання Кушнір С.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача Васютич О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Державної установи "Центр пробації" (далі - ДУ «Центр пробації», відповідач) про визнання протиправними дій та бездіяльності Державної установи "Центр пробації" щодо поширення та неприпинення обробки персональних даних позивача - номера телефону НОМЕР_1 та електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання Державну установу "Центр пробації": негайно припинити будь-яку обробку зазначених персональних даних; протягом 10 днів видалити ці дані з усіх інформаційних систем та ресурсів; повідомити суди та органи державної влади про неактуальність зазначених контактних даних; стягнення моральної шкоди у розмірі 1 500 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував у трудових відносинах із ДУ «Центр пробації» з січня 2020 року по 03.03.2025 та обіймав посаду начальника філії у Волинській області.
При прийнятті на роботу він надав згоду на обробку персональних даних у межах виконання трудових відносин. Вказана згода не охоплювала оприлюднення або поширення персонального номера телефону та особистої електронної адреси як офіційних контактних даних установи.
Після припинення трудових відносин відповідач не припинив використання та поширення його персональних даних, а саме номера телефону та електронної адреси.
Позивач вважає, що вказана бездіяльність порушує вимоги Конституції України, Закону України «Про захист персональних даних», статей 1166,1167 ЦК України.
Також вказує на те, що допущена ДУ «Центр пробації» бездіяльність в частині захисту йог персональних даних спричинила моральні страждання, хронічний стрес, тривожність, втручання в особисте життя, з врахуванням характеру порушення, його тривалості та наслідків, розмір моральної шкоди становить 1500000 грн. З наведених підстав просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 23.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження суддею одноособово; підготовче засідання призначено на 11:00 год. 20.01.2026. 20.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11:00 год. 04.02.2026. Розгляд справи відкладався, та в справі оголошувались перерви.
В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав та зазначив, що при прийнятті на роботу позивач надав згоду на обробку персональних даних та був ознайомлений із змістом додатку, в якому зазначено про права визначені у сфері захисту персональних даних, мету обробки персональних даних та осіб, які передають дані.
Вказує на те, що у даному додатку вказано, що відповідно до ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право в тому числі відкликати згоду на обробку даних, пред`явити вимоги із запереченнями на їх обробку або зміни або знищення даних будь-яким володільцем.
Звертає увагу на те, що ні під час служби, ні після звільнення з роботи позивачем будь-які заяви чи вимоги в частині припинення використання його персональних даних не надходило. Крім того, зазначає, що окремо взята адреса електронної скриньки та номер телефону не дають можливості ідентифікувати особу їх володільця.
Також вказує на те, що після припинення трудових відносин із позивачем, ДУ «Центр пробації» були вжитті заходи щодо припинення використання адреси електронної скриньки позивача та номеру телефону. Відтак вважає, що ними не було допущено протиправної бездіяльності в частині неприпинення використання персональних даних позивача. 
З посиланням на норми чинного законодавства вказує на те, що позивачем не було належними та допустимими доказами доведено заподіяння йому моральної шкоди. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.
У відповіді на відзив позивач ще раз наголосив на допущеній бездіяльності відповідача щодо неприпинення ним використання його персональних даних після звільнення зі служби.
В поданому запереченні на відповідь на відзив відповідач ще раз наголосив на безпідставності позовних вимог позивача.
В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. 
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні його вимог. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких мотивів та підстав.
Суд встановив, що наказом №674 від 19.02.2025 ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області, з 03.03.2025 (а.с.12).
При прийнятті на посаду, ОСОБА_2 підписав зобов`язання (а.с.154) про нерозголошення персональних даних та підписав Додаток (а.с.153), з якого вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом Повідомлення про права, визначені законодавством у сфері захисту персональних даних, мету обробки персональних даних та осіб, яким передаються дані (Додаток 1 до Порядку обробки та захисту персональних даних, затверджених наказом Державної установи «Центр пробації» від 24.01.2019 №41/ОД-19) (а.с.154).
Із витягу ЄДР Філії ДУ «Цент пробації» від 14.12.2025 вказано керівника ОСОБА_3 та номер телефону НОМЕР_2 (а.с.10). Вказаний номер телефону належить ОСОБА_1 .
Зі скриншотів електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що на них приходять документи по судових справах (а.с.5-7).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних визначає Закон України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI.)
Відповідно до ст.2 даного Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
- згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки;
- обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем;
- персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована;
- розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця;
- суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються;
Частиною 5 статті 6 Закону № 2297-VI передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з частиною 1, пунктів 5, 6, 11 частини 2 статті 8 Закону № 2297-VI, особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.
Суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними; відкликати згоду на обробку персональних даних.
Згідно з частиною 1, пунктів 1, 2 частини 2 статті 15 Закону № 2297-VI персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону.
Персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.
Предметом спірних правовідносин у даній справі є допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка виразилась у неприпиненні використання його персональних даних, а саме номеру телефону та електронної адреси, після звільнення його з роботи, що є порушенням Закону України «Про захист персональних даних» та спричинило йому заподіяння моральної шкоди.
Аналіз вищенаведених положень законодавства, дає суду підстави для висновку, що збирання, використання та поширення персональних даних має відбуватися за умови наявності згоди на обробку персональних даних від володільця персональних даних.
Конституційний Суд України, в рішенні від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважав, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Вирішуючи вказаний спір суд виходить з того, що позивачем при прийомі на роботу було надано згоду на обробку його персональних даних у 2019 році. Вказана обставина підтверджується наявними в справі згодою позивача та додатком до даної згоди (а.с.153-154) та не заперечується учасниками справи.
При цьому, ОСОБА_1 не заперечує того факту, що ним фактично для здійснення службових обов`язків використовувався власний номер телефону, який був вказаний у ЄДРПОУ та електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 
З моменту прийняття на роботу та до звільнення від позивача не надходило будь-яких заяв чи клопотань про припинення використання його телефону чи електронної адреси, або їх зміни чи знищення. Не надходило таких запитів до відповідача від ОСОБА_1 і після звільнення його зі служби, відсутні такі дані і на момент розгляду справи по суті.
Тобто, позивачем не було вчинено жодної дії на реалізацію своїх прав, наданих йому Законом України «Про захист персональних даних» на припинення використання ДУ «Центр пробації» його персональних даних.
Щодо оприлюднення персональних даних, суд вказує на наступне.
Виходячи із змісту ст.2 Закону, тлумачення Конституційного суду України в рішенні від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 (в якому він вказав, що є персональними даними про особу), а саме це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Окремо взятий телефон чи електронна адреса, не дозволяють ідентифікувати їх з позивачем ОСОБА_1 .
Слід зазначити, що відомості про номер телефону позивача були вказані у Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців та громадських формувань ДУ «Центр пробації» до внесення відповідних змін 30.01.2026.
З даного приводу суд вказує наступне.
Постановою КМ України №118 від 22.01.1996 було затверджено «Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України».
Пунктом 1 Положення визначено, що Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) - це автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що знаходяться на території України, а також відокремлені підрозділи юридичних осіб України, що знаходяться за її межами.
Відповідно до п.4 даного Положення інформаційний фонд Реєстру містить такі дані: ідентифікаційні - ідентифікаційний код та найменування суб`єкта; класифікаційні - види економічної діяльності, територіальна належність, форма власності, організаційно-правова форма господарювання, інституційний сектор економіки, найменування органу, до сфери управління якого належить суб`єкт, тощо; довідкові - місцезнаходження, телефон, телефакс, прізвище керівника, засновників тощо; реєстраційні - відомості про створення, припинення суб`єктів та вчинення інших реєстраційних дій щодо них; 
Тобто, виходячи із змісту даних положень, зазначення контактного телефону у даному реєстрі є довідковими даними про юридичну особу та ідентифікуються з нею, а не конкретним власником телефону чи службовою особою.
При цьому суд наголошує, що оприлюднення даного телефону у реєстрі було здійснено відповідачем зі згоди позивача.
Разом з тим, із долучених до справи доказів, вбачається, що електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 не була оприлюднена в публічному доступі, а фактично використовувалась у службових справа, і знову вказана адреса була надана позивачем.
Суд зауважує, що позивач не був обмежений у створені електронної пошти яка б розмежовувала його особисту пошту та службову.
Тобто, вказані дії відповідача щодо поширення та використання номера телефону та електронної пошти позивача відбувались із дотриманням вимог чинного законодавства та зі згоди ОСОБА_1 .
З приводу оцінки наявності у діях відповідача протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах, суд виходить з наступного. 
Як вже вказував суд, після звільнення ОСОБА_1 з посади ним не було подано жодної заяви та не вчинено жодної дії щодо ініціювання питання про припинення використання ДУ «Центр пробації» його персональних даних.
Після звільнення ОСОБА_1 відповідачем було здійснено ряд заходів щодо припинення використання персональної інформації позивача, а саме видалено інформацію з офіційного сайту установим, а саме з розділу «Регіональні офіси пробації», надіслано запит щодо оновлення відомостей в підсистемі «Електронний суд» (лист від 13.03.2025 №335/37-25 (а.с.155-156).
Також відповідачем надіслано запит до НАІС щодо припинення доступу позивачу до Єдиного реєстру засуджених та осіб взятих під варту (лист №291/37-25 від 04.03.2025 (а.с.157). На вказаний лист надано відповідь, що 07.03.2025 здійснено відповідні організаційно технічні заходи щодо припинення відповідного доступу ОСОБА_1 до реєстру (а.с.157 зворот).
Змінено дані в ЄДРПОУ (вказано керівник Матвіюк С.Н., дата набуття повноважень 04.08.2025 (а.с.47-48).
Відповідно до витягу з ЄДРПОУ від 30.01.2026 внесено зміни у контактних даних Філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області.
Тобто, наведене свідчить про те, що відповідачем в межах покладених на нього обов`язків вживалися та вживаються відповідні заходи, визначені Законом України «Про захист персональних даних» щодо припинення поширення персональних даних позивача після його звільнення, про що свідчать відповідні вищевказані докази.
При цьому суд зазначає, що позивач був тривалий час керівником установи та в інформації про юридичну особу було вказано його номер телефону, який був доступним у відкритому доступі. Тому розміщення його телефону на інформаційних сервісах в мережі інтернет не свідчить про порушення вимог закону відповідачем.
Суд зауважує, що відповідач не адмініструє інформаційні ресурси та не має технічної можливості впливати на актуальність розміщених у них даних.
Разом з тим, суд вказує на те, що внесення відповідних змін про юридичну особу в подальшому стануть підставою для коригування інформації на них розміщеної для актуалізації даних.
Враховуючи вищевикладене відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності в частині виконання вимог законодавства про захист персональних даних ОСОБА_1 .
Також суд зауважує, що не припинення надходження інформації на електронну адресу позивача на даний час, зважаючи на те, що ним вживаються відповідні активні дії щодо виконання вимог Закону, не свідчать про допущення протиправної бездіяльності.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. 
Вказаної позиції щодо визначення протиправної бездіяльності притримується у своїх постановах Велика Палата Верховного Суду (зокрема, у постанові від 26 вересня 2024 року у справі № 990/167/24).
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не було допущено протиправних дій щодо поширення та протиправної бездіяльності щодо поширення номера телефону НОМЕР_1 та електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому у задоволенні взаємопов`язаних вимог належить відмовити.
Оскільки, суд прийшов до висновку про відсутність протиправних дій та протиправної бездіяльності у відповідача та відмову у задоволені позовних вимог в цій частині, то не підлягає до задоволення вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, передумовою відшкодування якої є саме визнання судом незаконними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, чого в даному випадку не має.
Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити повністю.
Керуючись статтями 241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Суддя Р.С. Денисюк 

Повний текст рішення суду складено 19.03.2026