ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 р.	Справа № 520/16600/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 (суддя: Мар`єнко Л.М., м. Харків) по справі № 520/16600/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  третя особа  Головне управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області 
про визнання протиправними та скасування постанов,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту – відповідач), третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області, в якому просить суд:
- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78254635;
- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78255062;
- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78256204;
- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78259617;
- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78259931;
- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78260152.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що спірні постанови державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.06.2025 про відкриття виконавчих проваджень №78254635, №78255062, №78256204, №78259617, №78259931 та №78260152 є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 01.04.2025 №№16, 17, 18 та від 17.04.2025 №№27, 28, 29, які слугували підставою для відкриття виконавчих проваджень, не є визначеними законом виконавчими документами.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 520/16600/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Покровська, буд.32, м. Ізюм, Харківська область, 64309, код ЄДРПОУ 41430594), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області (вул. Микулинецька, буд.20, м. Тернопіль, 46006, код ЄДРПОУ 40310895) про визнання протиправними та скасування постанов - задоволено.
Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78254635.
Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78255062.
Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78256204.
Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78259617.
Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78259931.
Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіної Я.І. від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78260152.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Покровська, буд.32, м. Ізюм, Харківська область, 64309, код ЄДРПОУ 41430594) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4651 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят одна) гривня 01 копійка.
Третя особа, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 520/16600/ та постановити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, вказує, що посилання суду на недотримання Головним управлінням процедури стягнення добровільно несплачених штрафних санкцій (звернення до суду щодо стягнення), встановленого приписами Закону №877, є безпідставними і необґрунтованими, оскільки вимоги Закону №877-V не поширюються на контроль за дотриманням законодавства про рекламу. 
Крім того, зазначає, що у попередній редакції Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу №693, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 26.05.2004 (у редакції від 04.10.2012), було зазначено, що сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства. Однак, Постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 10.11.2023 внесено зміни до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу №693. Зокрема, пункт 22 Порядку викладено у редакції: «Не сплачений у добровільному порядку штраф стягується в установленому законодавством порядку».
Вважає, що відсутність у виконавчому документі окремих відомостей не є безумовною підставою для скасування судом постанови про відкриття виконавчого провадження.
Щодо зазначення у рішеннях Держпродспоживслужби фрази «у разі невиконання рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в зазначений строк сума штрафу стягується в судовому порядку відповідно до законодавства» зазначає, що таке має місце у зв`язку з прогалиною у законодавстві та несвоєчасним внесенням змін законотворцями до форми Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 520/16600/25 та постановити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.
Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 у справі №520/16600/25 залишити без змін.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що 13.06.2025 на адресу ОСОБА_1 надійшов лист від Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з постановами про відкриття виконавчих проваджень, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №0601154867264.
Так, постановою державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.06.2025 відкрито виконавче провадження №78254635 з примусового виконання рішення, виданого Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області 01.04.2025 №16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 3400,00 гривень.
Постановою державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.06.2025 відкрито виконавче провадження №78255062 з примусового виконання рішення, виданого Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області 01.04.2025 №17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 3400,00 гривень.
Постановою державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.06.2025 відкрито виконавче провадження №78256204 з примусового виконання рішення, виданого Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області 01.04.2025 №18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 3400,00 гривень.
Постановою державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.06.2025 відкрито виконавче провадження №78259617 з примусового виконання рішення, виданого Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області 17.04.2025 №27 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 1700,00 гривень.
Постановою державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.06.2025 відкрито виконавче провадження №78259931 з примусового виконання рішення, виданого Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області 17.04.2025 №28 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 1700,00 гривень.
Постановою державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.06.2025 відкрито виконавче провадження №78260152 з примусового виконання рішення, виданого Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області 17.04.2025 №29 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 1700,00 гривень.
Не погоджуючись з постановами державного виконавця щодо відкриття виконавчих проваджень від 04.06.2025 №78254635, №78255062, №78256204, №78259617, №78259931, №78260152, вважаючи їх незаконними та безпідставними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № № 16, 17, 18 від 01.04.2025 та № № 27, 28, 29 від 17.04.2025 про накладення фінансових санкцій (штрафів) не є виконавчими документами, оскільки не визнані такими жодним законом, у тому числі і Законом України "Про адміністративну процедуру". Відтак, враховуючи те, що державним виконавцем не здійснено належну перевірку наданих Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області рішень про накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про рекламу на предмет відповідності наданих рішень Закону України "Про виконавче провадження", суд прийшов до висновку про те, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2025 №78254635, №78255062, №78256204, №78259617, №78259931 та №78260152, є протиправними та підлягають скасуванню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини з приводу примусового виконання судових актів та рішень інших органів (інших посадових осіб) регламентовані приписами Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі по тексту - Закон України №1404-VIII) та Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі по тексту - Закон України №1403-VIII).
За приписами ч.1 ст.1 Закону України №1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України №1403-VIII, діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Так, за визначенням, наведеним у ст.1 Закону України №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України №1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Пунктом 7 частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII визначено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відкриття виконавчих проваджень від 04.06.2025 №78254635, №78255062, №78256204, №78259617, №78259931, №78260152 слугували рішення Головного управління Держпродспоживслужби України в Тернопільській області про накладення на ОСОБА_2 штрафу за порушення законодавства про рекламу, а саме з посиланням на абзаци 5, 6 пункту 1 частини 2 та частини 6 статті 27 Закону України "Про рекламу".
За приписами ч.1 ст.26 Закону України "Про рекламу" від 03 липня 1996 року №270/96-ВР (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень, зокрема, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.
10 вересня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" (далі - Постанова №442), абз.2 п.1 якої передбачено утворити Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фіто санітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів.
Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) - є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері (п. 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №667 від 02.09.2015 року).
Відповідно до п.2 вказаного Положення, Держпродспоживслужба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження (пп.9 п.4 Положення).
При цьому, Законом, який регулює відносини, які пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України є Закон України "Про рекламу", а нормативним документом, що регулює питання накладення уповноваженими особами Держпродспоживслужби та її територіальними органами в Автономній Республіці Крим, областях, м.Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав), є Постанова Кабінету Міністрів України №693 від 26.05.2004, якою затверджений Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу.
Пунктами 16-22 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу визначено, що у разі наявності підстав для накладення штрафу за результатами розгляду справи уповноважена особа приймає рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу оформлюється у двох примірниках, один з яких залишається в уповноваженої особи, що розглядала справу, другий - вручається суб`єкту реклами або його представникові, про що на першому примірнику такого рішення робиться відповідна позначка, засвідчена підписом суб`єкта реклами або його представника. У разі розгляду справи без участі суб`єкта реклами або його представника рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу надсилається суб`єкту реклами поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.
У разі відсутності підстав для накладення штрафу уповноважена особа письмово повідомляє про це суб`єкту реклами поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій або шляхом вручення повідомлення суб`єкту реклами або його представнику.
Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу набирає чинності з дня вручення його суб`єкту реклами або його представнику.
Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу може бути оскаржено в адміністративному порядку, передбаченому Законом України "Про адміністративну процедуру", або у судовому порядку.
Сплата штрафу не звільняє суб`єкта реклами від усунення виявлених порушень вимог законодавства про рекламу.
Не сплачений у добровільному порядку штраф стягується в установленому законодавством порядку.
Закон України "Про рекламу" не містить порядку стягнення штрафних санкцій з суб`єктів господарювання, які допустили порушення у сфері законодавства про рекламу.
Поряд з тим, Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року №877-V (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) в частині третій статті 12 визначає, що у разі несплати суб`єктом господарювання застосованої до нього штрафної санкції за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю) протягом 15 календарних днів з дня вручення або направлення розпорядчого документа в порядку, передбаченому абзацами дванадцятим і тринадцятим частини дев`ятої статті 7 цього Закону, якщо розпорядчі документи не були оскаржені до органу державного нагляду (контролю) та/або в судовому порядку та залишені в силі, сума санкції стягується в судовому порядку.
Аналізуючи вищевказані норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач з метою стягнення добровільно несплачених штрафних санкцій, накладених за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю), обтяжений обов`язком звернутися до суду.
У пункті 2.4 Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №3-рп/2016 ідеться про те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність приписів законів та інших нормативно-правових актів.
За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в Рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці, неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
Твердження Конституційного Суду України ґрунтуються на тому, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів.
У пункті 127 рішення ЄСПЛ від 14 червня 2007 року у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" суд нагадав, що закон має бути сформульовано з достатнім ступенем передбачуваності, щоб надати громадянину можливість у розумній, залежно від обставин, мірі передбачити наслідки певної дії. Ступінь передбачуваності значною мірою залежить від змісту акта, який розглядається, сфери, яку він має охопити, кількості та статусу тих, кому його адресовано.
До того ж у національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади у сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці права необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та однозначно визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання.
Крім того, колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 4 Закону №1404-VIII визначено вимоги до виконавчого документа, а саме, у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
За змістом частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
Згідно з частиною 5 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Суд зазначає, що рішення Головного управління Держпродспоживслужби України в Тернопільській області від 01.04.2025 №№16, 17, 18 і від 17.04.2025 №№27, 28, 29 про накладення штрафу на позивача не містить всіх необхідних реквізитів виконавчого листа, а саме, дати набрання законної сили та строку пред`явлення рішення до виконання.
При цьому, колегія суддів зауважує, що в абзаці 2 пункту 3 вищевказаних рішень зазначено, у разі невиконання рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в зазначений строк сума штрафу стягується в судовому порядку відповідно до законодавства.
Зазначені недоліки змісту рішень про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 01.04.2025 №№16, 17, 18 та від 17.04.2025 №№27, 28, 29 не дають суду правових підстав для віднесення їх до числа виконавчих документів.
Щодо посилань відповідача на частину 5 статті 96 Закону України "Про адміністративну процедуру", відповідно до якої рішення адміністративного органу про накладення на зобов`язану особу-адресата адміністративного акта грошового стягнення є виконавчим документом і підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом про виконавче провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 93 Закону України "Про адміністративну процедуру", рішення адміністративного органу про накладення на зобов`язану особу-адресата адміністративного акта грошового стягнення є заходом впливу, яке полягає у накладенні грошового стягнення за невиконання адміністративного акта у порядку, визначеному статтею 96 цього Закону.
Разом з тим, рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № №16, 17, 18 від 01.04.2025 та №№ 27, 28, 29 від 17.04.2025 про накладення фінансових санкцій (штрафів) прийняті у порядку, визначеному абз.5, 6 п.1 ч.2, ч.7 ст.27, ч.6 ст.27 Закону України "Про рекламу", а не ст.96 Закону України "Про адміністративну процедуру".
Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області №№ 16, 17, 18 від 01.04.2025 та №№ 27, 28, 29 від 17.04.2025, які визначені відповідачем як виконавчі документи, не містять посилання на Закон України "Про адміністративну процедуру", а також не відповідають розміру грошового стягнення, передбаченого пунктом 2 ч.1 ст.96 Закону України "Про адміністративну процедуру", згідно з якою стосовно фізичних осіб-підприємців накладаються грошові стягнення у розмірі від 175 до 1765 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, згідно з ч.2 ст.96 Закону України "Про адміністративну процедуру", одночасно із застосуванням грошового стягнення адміністративний орган призначає новий строк для виконання адміністративного акта.
Проте, рішення Головного Управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області №№ 16, 17, 18 від 01.04.2025 та №№ 27, 28, 29 від 17.04.2025 про накладення фінансових санкцій (штрафів) не містять ні посилання на ч.2 ст.96 Закону України "Про адміністративну процедуру", ні нового строку для виконання адміністративного акта.
Таким чином, вищевказані рішення про накладення фінансових санкцій (штрафів) не є рішеннями адміністративного органу про накладення грошового стягнення у розумінні ст.96 Закону України "Про адміністративну процедуру", а відповідно не є і виконавчими документами у розумінні цієї статті.
З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області №№ 16, 17, 18 від 01.04.2025 та №№ 27, 28, 29 від 17.04.2025 про накладення фінансових санкцій (штрафів) не є виконавчими документами, оскільки не визнані такими жодним законом, у тому числі і Законом України "Про адміністративну процедуру".
Водночас, щодо доводів третьої особи стосовно правомірності прийнятих рішень, колегія суддів зазначає, що наведене не є предметом розгляду даної справи, відповідно не оцінюється судом в даному судовому рішенні, аналіз рішень Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області надається виключно в контексті відповідності рішень вимогам виконавчого документу, згідно з окресленим предметом позовних вимог.
Щодо посилань третьої особи на постанову Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №816/259/18, суд також зазначає, що дане рішення Верховного Суду, в якому надавалась оцінка правомірності звернення територіального органу Держпродспоживслужби до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій не є релевантним рішенням, яке має враховувати суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, оскільки, в цьому рішенні не викладено аналізу відповідності конкретних рішень Головного управління Держпродспоживслужби вимогам виконавчого документу, предмет спору у справі №816/259/18 абсолютно відмінний від предмету спору даної справи.
Водночас, колегія суддів зазначає, що навіть з цього питання - права територіального органу Головного управління Держпродспоживлсужби на звернення до суду з вимогами про стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу, практика територіальних органів Держпродспоживслужби та судова практика не є сталою. Так, з програми "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що органи Держпродспоживслужби продовжують звертатися до суду з відповідними позовами, зокрема, в провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебуває справа №520/9614/25 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення в судовому порядку штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Враховуючи вищевикладене, та те, що державним виконавцем не здійснено належну перевірку наданих Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області рішень про накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про рекламу на предмет відповідності наданих рішень Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів приходить до висновку про те, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2025 №78254635, №78255062, №78256204, №78259617, №78259931 та №78260152 є протиправними та підлягають скасуванню.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 . 
Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
У відповідності до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 520/16600/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова