ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 березня 2026 року	Справа №160/11321/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 045650021623 від 21.02.2025 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 045650021623 від 20.03.2025, які виразилися у протиправній відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1987 по 04.07.1990 та період роботи з 01.08.1990 по 10.02.1993, з 15.02.1993 по 05.08.1994, з 17.08.1994 по 15.08.1996;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 з 03.06.2009 по 13.07.2009, з 12.04.2010 по 07.05.2010, з 08.06.2015 по 03.07.2015, з 19.03.2018 по 31.01.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення» період роботи з 05.06.2008 по 31.07.2023;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з дати звернення, а саме: з 13.02.2025, на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернулась до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, проте відповідачем відмовлено у призначенні пенсії. Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Від ГУ ПФУ в Полтавській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 з підстав недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу.
Від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.02.2025 у віці 52 років звернулась до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Вказана заява відповідно до принципу екстериторіальності передана на розгляд до ГУ ПФУ в Полтавській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 21.02.2025 №045650021623 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку та відсутністю необхідного загального стажу роботи.
В рішенні також зазначено, що страховий стаж становить 24 роки 09 місяців 16 днів, якого не достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Пільговий стаж роботи за Списком №2 становить 11 років 02 місяці 04 дні, якого достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах у віці 55 років.
До пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано період з 05.06.2008 по 13.07.2009 згідно з довідкою від 13.01.2025 №42/06/44, виданою Державною установою «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», оскільки наказ по лікарні від 02.06.2004 №46 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 надання пільг та компенсацій» не надано.
До загального страхового стажу не зараховано:
-період навчання згідно з дипломом НОМЕР_1 , періоди роботи (Казахстан) згідно з трудовою книжкою від 14.08.1990 НОМЕР_2 з 01.08.1990 по 10.02.1993, з 15.02.1993 по 05.08.1994, з 17.08.1994 по 15.08.1996, оскільки в заяві про призначення пенсії не зазначено особисте повідомлення щодо неодержання в органах пенсійного забезпечення у республіці колишнього Союзу РСР (Казахстан);
-період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трирічного віку відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 , оскільки відсутня інформація щодо догляду за дитиною до 3-х років.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 12.03.2025 повторно звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області рішенням від 20.03.2025 №045650021623 відмовила у призначенні пенсії з підстав не досягнення позивачем пенсійного віку.
В рішенні також зазначено, що вік заявниці становить 52 роки 9 місяців 13 днів. До страхового стажу не зараховано періоди навчання та роботи по трудовій книжці: 01.09.1987 – 04.07.1990, 01.08.1990 – 10.02.1993, 15.02.1993 – 05.08.1994, 17.08.1994 – 15.08.1996, оскільки 19.06.2023 року для України припинена дія Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.
Пільговий стаж за Списком №2 зарахований згідно з довідкою від 13.01.2025 №42/06/44 з урахуванням наказів про результати атестації робочого місця на підприємстві.
Загальний страховий стаж складає 27 років 9 місяців 16 днів, пільговий стаж за Списком №2 становить 12 років 13 днів.

Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Щодо відмови у призначенні пенсії з підстав не досягнення пенсійного віку – 55 років, суд зазначає наступне.
Частиною 2 пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
За приписами статті 12 Закону №1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. 
Натомість, згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: 
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; 
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Законом №213, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років. 
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення). 
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213. 
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ). 
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058 - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. 
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону , передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України ). 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. 
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV. 
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у зразковій справі від 03.11.2021 №360/3611/20.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що на момент звернення до відповідачів із заявою про призначення пенсії (13.02.2025 та 12.03.2025), позивач досягла пенсійного віку (50 років), передбаченого Законом №1788 з урахуванням Рішення КСУ №1-р/2020 мала страховий стаж понад 20 років, в тому числі пільговий за Списком №2 – понад 10 років (навіть без врахування тих періодів, які відповідачами не зараховано до страхового та до пільгового стажу), а тому суд доходить висновку про безпідставність відмови відповідачів у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з підстав не досягнення необхідного віку – 55 років.
Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо не зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу за Списком №2, з підстав не проведення атестації робочих місць та не надання наказів про атестацію, суд зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а дійшла висновку, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. 
Матеріали справи містять докази підтвердження наявності пільгового стажу за спірні періоди роботи. Позивачем доведено факт роботи на посадах, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
За таких обставин, твердження відповідача про те, що пільговий стаж підтверджується лише за наслідками атестації робочих місць, суд вважає безпідставним та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Щодо визначення періодів роботи, які підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №2, суд зазначає наступне.
Зі змісту рішення ГУ ПФУ в Полтавській області вбачається, що не зараховано період з 05.06.2008 по 13.07.2009 згідно з довідкою від 13.01.2025 №42/06/44.
В той час як в рішенні ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не зазначено конкретні періоди роботи, які не зараховано до пільгового стажу за Списком №2, а лише вказано, що пільговий стаж за Списком №2 зарахований згідно з довідкою від 13.01.2025 №42/06/44 з урахуванням наказів про результати атестації робочого місця на підприємстві.
Враховуючи викладене, з метою захисту порушеного права позивача, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи згідно з Довідкою від 13.01.2025 №42/06/44.

Щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду навчання та роботи, суд зазначає наступне.
Страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески.
Поняття “страховий стаж” запроваджено Законом України від 09.07.2003 №1058-ІУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який набув чинності з 01.01.2004.
Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом України “Про пенсійне забезпечення”, а після 01.01.2004 - Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Водночас до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Після 01.01.2004 до страхового стажу зараховується час навчання лише за умови добровільної сплати єдиного соціального внеску.
Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (тобто до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (стаття 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”).
До 01.01.2004 періоди навчання за денною формою здобуття освіти у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі зараховуються до стажу роботи (пункт “д” статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення”).
Періоди навчання можуть зараховуватися до стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці, якщо підставою для внесення записів до трудової книжки про зарахування на навчання та відрахування з навчання зазначено реквізити відповідних наказів або реквізити документа про освіту (диплом, свідоцтво тощо) - номер та дата видачі.
Водночас періоди навчання підтверджуються і дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Окрім того, для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального курсу або окремих його етапів (пункт 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1987 по 04.07.1990 навчалась в Кустанйському медичному училищі, що підтверджується дипломом № НОМЕР_1 від 04.07.1990 та записами в трудовій книжці № 1 та № 2.
Суд доходить висновку, що диплом та записи в трудовій книжці є належним допустимим доказом навчання позивача в період з 01.09.1987 по 04.07.1990.
Також, ОСОБА_1 відповідно до трудової книжки НОМЕР_4 працювала:
01.08.1990 - прийнята медсестрою реанімаційного відділення;
10.02.1993-звільненаз посади;
15.02.1993 - прийнята на посаду продавця в МП «Лідер»;
05.08.1994 - звільнена за власним бажанням;
17.08.1994 - прийнята на посаду медсестрою гінекологічного відділення;
15.08.1996 - звільнена в зв`язку з переїздом в інше місто.
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання пенсійного забезпечення, в тому числі, і порядок обчислення стажу для призначення пенсій, було врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, е трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 4 Угоди між Міністерством соціального захисту населення України та Міністерством соціального захисту населення Республіки Казахстан про співпрацю в галузі пенсійного забезпечення від 21.09.1995, пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Казахстан та членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Підпунктом «в» пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунок) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22- 1 (далі — Порядок), передбачено, що особи, яким пенсія призначається відповідно до Міждержавних Договорів (Угод) в галузі пенсійного забезпечення, надають до Пенсійного фонду документи про стаж, визначенні Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі — Порядок підтвердження трудового стажу), та довідку про заробітну плату згідно із додатком 1 до Порядку.
Відповідно до Порядку підтвердження трудового стажу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, У випадку, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що при призначенні пенсії, страховий стаж, набутий на території Республіки Казахстан, мав бути враховано на підставі записів у трудовій книжці, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній - на підставі інших документів, виданих за місцем роботи або архівними установами. 
Враховуючи викладене, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення» період роботи з 05.06.2008 по 31.07.2023, суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не приймалось рішення про відмову в цій частині, а тому суд позбавлений можливості надати правову оцінку відповідним доводам відповідача.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплачувати позивачу пенсію, то суд доходить висновку про її передчасність, оскільки пенсія ще не призначена.

Щодо визначення органу ПФУ, який зобов`язаний призначити пенсію, суд виходить з наступного. 
Вперше за призначенням пенсії позивач звернулась із заявою 13.02.2025, яка розглянута ГУ ПФУ в Полтавській області та відповідним рішенням відмовлено у призначенні пенсії.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Полтавській області та його скасування, то суд вважає, що саме ГУ ПФУ в Полтавській області повинно призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Враховуючи викладене, позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
Керуючись ст.ст. 77, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №045650021623 від 20.03.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №045650021623 від 21.02.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1987 по 04.07.1990 та період роботи з 01.08.1990 по 10.02.1993, з 15.02.1993 по 05.08.1994, з 17.08.1994 по 15.08.1996.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 період роботи з 05.06.2008 по 13.07.2009.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 період роботи згідно з довідкою від 13.01.2025 №42/06/44, виданою Державною установою «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити з 13.02.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська