Справа № 932/14908/25
Провадження № 2/0203/685/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі: 

головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі  - Биченковій Г.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 31.07.2024 року сталась ДТП за участю автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Обидва водії визнали, що вони були тверезі та винною у пригоді є ОСОБА_4 , про що свідчать їх власноручні підписи у повідомленні про ДТП від 31.07.2024 року. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність останньої була застрахована відповідачем на строк з 15.03.2024 року по 14.03.2025 року за шкоду, заподіяну майну, на кожного потерпілого за європротоколом на суму 80000 грн., франшиза – 0 грн. Обов`язкова цивільно-правова відповідальність позивачки, як власника транспортного засобу Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «СК «УНІКА», яке в порядку прямого врегулювання сплатило позивачці страхове відшкодування в розмірі 8724 грн. 38 коп. 16.08.2024 року позивачка направила відповідачу відповідні документи, що були ним отримані 20.08.2024 року. У вказаний строк до 03.09.2024 року уповноважений представник відповідача не прибув до місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу. В зв?язку з цим, позивачка була вимушена звернутись до суб`єкта оціночної діяльності – ФОП ОСОБА_5 , згідно звіту якого №38-09.24 від 21.09.2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу визначена в розмірі 25768 грн. 73 коп. У відповідь на звернення позивачки щодо виплати страхового відшкодування відповідач сплатив кошти в сумі 79 грн. 11 коп., а в решті – відмовив, посилаючись на звіт №77651 від 12.12.2024 року суб?єкта оціночної діяльності – ТОВ «БВН ЕВ ГРУП», в якому міститься протокол б/н, складений невідомою особою 06.08.2024 року та скріплений підписом ОСОБА_6 про огляд автомобіля позивача. Разом з тим, на дату його складання позивачка не повідомляла відповідача про ДТП та не уповноважувала ОСОБА_6 на участь в огляді автомобіля. В зв?язку з цим, відповідач не мав правових підстав відмовити у виплаті страхового відшкодування в сумі 16965 грн. 24 коп. (25768,73 – 8724,38 – 79,11). Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила стягнути з відповідача невиплачене страхове відшкодування в сумі 16965 грн. 24 коп., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 4113 грн. 47 коп., інфляційні втрати в сумі 1024 грн. 61 коп. та 3% річних в сумі 408 грн. 51 коп.; а також понесені по справі судові витрати в сумі 8211 грн. 20 коп.

У наданому відзиві представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зазначило, що після ознайомлення із позовною заявою відповідач добровільно сплатив позивачці страхове відшкодування в сумі 22512 грн., тому вважали, що предмет спору відсутній та просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив представник позивачки зазначив, що 02.12.2025 року відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 16965 грн. 24 коп., що не звільняє його від сплати пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. 
При цьому, разом із відповіддю на відзив представником позивачки було подано уточнену позовну заяву, в якій він просив стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 4920 грн. 37 коп., інфляційні втрати в сумі 1240 грн. 98 коп. та 3% річних в сумі 486 грн. 60 коп., а також понесені по справі судові витрати в сумі 8211 грн. 20 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 10.10.2025 року цивільну справу було передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 19.11.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В наданій заяві представник позивачки просив розглядати справу без їх участі.
Відповідач за неодноразовими викликами явку свого представника до суду не забезпечив, про причини неявки не повідомив.
Враховуючи подану представником позивачки заяву, отримання відповідачем первісного позову з додатками та уточненого позову, надання відзиву на позовну заяву та його належне повідомлення про день та час слухання справи, суд у відповідності до ст.ст.211,223,247 ЦПК України, визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами, а також без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на момент укладення договору страхування та виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №1961-IV).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. 
Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). 
Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пунктом 22.1 ст.22 Закону України №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Статтею 29 Закону України Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно п.34.2,34.4 ст.34 Закону України №1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Статтею 36 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (п.36.1 ст.36).
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або ст.37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (п.36.2 ст.36).
За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п.36.5 ст.36).
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п.36.6 ст.36).
Крім того п.33.2 ст.33 Закону України №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31.07.2024 року сталась ДТП за участю автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . 
На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована відповідачем згідно полісу №219850572, а цивільно-правова відповідальність позивачки, як власника транспортного засобу Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «СК «УНІКА» згідно полісу №219026787.
З урахуванням цього та відповідно до п.33.2 ст.33 Закону України №1961-IV учасниками було складено повідомлення про ДТП, згідно якого останні визнали, що вони були тверезі та винною у пригоді є ОСОБА_4 .
16.08.2024 року позивачкою на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування та європротокол, які були отримані останнім 20.08.2024 року.
Позивачка звернулась до суб`єкта оціночної діяльності – ФОП ОСОБА_5 , згідно звіту якого №38-09.24 від 21.09.2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу була визначена в розмірі 25768 грн. 73 коп. 
ПрАТ «СК «УНІКА», яке в порядку прямого врегулювання сплатило позивачці страхове відшкодування в розмірі 8724 грн. 38 коп. 
У відповідь на звернення позивачки щодо виплати страхового відшкодування відповідач сплатив кошти в сумі 79 грн. 11 коп., а в решті – відмовив, посилаючись на звіт №77651 від 12.12.2024 року суб?єкта оціночної діяльності – ТОВ «БВН ЕВ ГРУП».
Не погоджуючись з таким рішенням, позивачка в пред`явленому позові просила стягнути недоплачене страхове відшкодування в сумі 16965 грн. 24 коп. (25768,73 – 8724,38 – 79,11), а також пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 4113 грн. 47 коп., інфляційні втрати в сумі 1024 грн. 61 коп. та 3% річних в сумі 408 грн. 51 коп.; а також понесені по справі судові витрати в сумі 8211 грн. 20 коп.
Після пред`явлення позову та відкритті провадження по справі відповідач здійснив виплату позивачці недоплаченого страхового відшкодування в сумі 16965 грн. 24 коп., що підтверджується долученими до відзиву копіями страхового акту №45477/3, розпорядженням на виплату страхового відшкодування №45477/3/1 та платіжною інструкцією №00153268 від 02.12.2025 року.
У відзиві представник відповідача посилався на виплату позивачці коштів в сумі 22512 грн., проте відповідних доказів до відзиву та в подальшому відповідачем надано не було. 

Відповідно до наведених вище положень п.22.1 ст.22 Закону України №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 року №6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18).
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18), вказала, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
У п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Крім того, у п.36.5 ст.36 Закону України №1961-IV визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За вказаних обставин, встановивши, що відповідач не дотримався встановлених ст.36 Закону України №1961-IV строків виплати страхового відшкодування, здійснивши таку виплату в повному обсязі лише 02.12.2025 року, суд вважає доведеними та такими, що грунтуються на законі позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат на трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, а також пені на підставі п.36.5 ст.36 Закону України №1961-IV.
При цьому, суд погоджується з розрахунком відповідних сум, долученим до уточненого позову.
В зв?язку з цим, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки за період з 18.12.2024 року по 01.12.2025 року пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 4920 грн. 37 коп., інфляційні втрати в сумі 1240 грн. 98 коп. та 3% річних в сумі 486 грн. 60 коп., а всього стягнути 6647 грн. 95 коп. 
Відповідно до ставок судового збору, встановлених пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» та ч.3 ст.4 вказаного Закону, подавши позов в електронній формі позивачка мала сплатити судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп.
При подачі позову останньою було сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.
Таким чином, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 968 грн. 96 коп.
Питання про повернення позивачці зайво сплаченого судового збору може бути вирішено за відповідним клопотанням в порядку, передбаченому ст.7 Закону України «Про судовий збір». 
В частині стягнення коштів в сумі 5000 грн. за послуги спеціаліста ФОП ОСОБА_5 з оцінки вартості завданих збитків, суд враховує, що останні не є судовими витратами в розумінні ст.133 ЦПК України. 
Оскільки останні заявлені до стягнення саме як судові витрати, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
В частині заявлених витрат на правову допомогу, попередній розрахунок яких визначений в розмірі 2000 грн., суд враховує, що доказів щодо понесення цих витрат до позову та під час розгляду справи не надано. Проте, в позовній заяви зазначено про їх подачу в порядку, передбаченому ч.8 ст.141 ЦПК України. Тому питання щодо розподілу цих витрат судом не вирішується.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509,510,526,625,988 ЦК України, ст.ст.6,22,29,33,34,35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,133,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, буд.40, код ЄДРПОУ 20782312) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) кошти в сумі 6647 грн. 95 коп., з яких: за період з 18 грудня 2024 року по 01 грудня 2025 року пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 4920 грн. 37 коп., інфляційні втрати в сумі 1240 грн. 98 коп. та 3% річних в сумі 486 грн. 60 коп.; а також стягнути судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп.
В стягненні витрат за послуги спеціаліста в сумі 5000 грн. в задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя        С.Ю. Казак