Справа № 333/6928/25
Провадження № 2-а/331/14/2026
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2026 року місто Запоріжжя 

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю секретаря Постарнак М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в особі представника – адвоката Соколової Наталі Іванівни (адреса: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Соколової Н.І. звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить: 
- визнати неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо винесеної постанови № 624 від 13.06.2025 року за справою про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 51000,00 грн.;
- скасувати постанову № 624 від 13.06.2025 за справою про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 25500 грн. а в разі примусового виконання у подвійному розмірі 51000,00 грн.;
- провадження за справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1КУпАП закрити.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.06.2025 року постановою № 624 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 25500 грн. Саму ж постанову прийнято Відповідачем без участі Позивача, про що свідчить відсутність відмітки в самій постанові про отримання Позивачем примірника постанови. 
Копію даної постанови Позивач не отримував та йому вона Відповідачем не надсилалась.
Вважає її незаконної та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.
Відповідно до інформації наявній в ВОД та Резерв + Позивач в вересні 2022 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 оновив свої данні, 20.09.2022 року отримав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 та пройшов ВЛК, виконавши вимоги Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". З 13.01.2023 року перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Постанову № 624 від 13.06.2025 року винесено без забезпечення права Позивача бути присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення, надавати пояснення, докази та користуватись правовою допомогою (ст. 268, 278 КУпАП). В постанові не зазначені всі обставини та докази, які б давали змогу зробити висновок про наявність в діях Позивача складу адміністративного правопорушення. Письмової відмови від участі Позивача у розгляді справи у Відповідача також не має.
Так, постанова не містить інформацію стосовно того, де саме Позивач 10.06.2025 року та при яких обставинах відмовився від проходження медичного огляду ВЛК для визначення придатності до військової служби. Як і не містить підстав для такого проходження. Відсутні докази того, що Позивач викликався Відповідачем для проходження повторного ВЛК, оскільки ним 20.09.2022 року вже пройдено ВЛК. А Правила військового обліку передбачають обов`язок військовозобов`язаних проходити військово-лікарську комісію (ВЛК) саме за викликом територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ТЦК). Це означає, що саме ТЦК має ініціювати процес проходження ВЛК, а військовозобов`язаний зобов`язаний з`явитися на комісію за викликом. Але ІНФОРМАЦІЯ_6 не викликав Позивача для проходження ВЛК, більш того Позивач стоїть на обліку в іншому ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме у ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким Позивач також не викликався для проходження повторного ВЛК. Доказів протилежного оскаржувана Постанова не містить.
Отже Відповідачем не зазначено у оскаржуваній постанові жодних законних обґрунтовувань, чому Позивач мав би повторно проходити ВЛК, якщо його поточний статус «Придатний» є дійсним та підтвердженим. Порядок та підстави для повторних ВЛК мають бути чітко визначені та обґрунтовані. За таких обставин, сама вимога проходження ВЛК на дату 10.06.2025 року є незаконною.
Таким чином із змісту оскаржуваної постанови не вбачається наявність безспірних підстав для встановлення в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, а його вина у скоєнні адміністративного правопорушення за яке його притягнули до адміністративної відповідальності у вигляді максимальної суми штрафу є не доведеною, оскільки постанова не містить посилання на прямі докази наявності підстав для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.
22 грудня 2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов.
Відповідач заперечує проти задоволення позову, виходячи з такого.
10.06.2025 року громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби, про що складено відповідний акт. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.06.2025 року № 409 встановлено, що 10.06.2025 року громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби, про що було складено відповідний акт.
Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 10.06.2025 року № 409 в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 13.06.2025 о 08:00 год. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 .
В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від пояснень відмовився. Провину свою не визнав. Від підписання та отримання другого примірника протоколу ОСОБА_1 відмовився, що було зафіксовано у присутності свідків.
Належних та допустимих доказів щодо поважних причин не проходження ОСОБА_1 медичного огляду військово-лікарською комісією не надав.
На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився. Про місце, дату та час розгляду справи попереджений належним чином, про що йому було доведено голосом, у присутності свідків.
Розглянув матеріали справи, акт про відмову від проходження медичної комісії від 10.06.2025 року, встановлено, що поважні причини не проходження медичного огляду військово-лікарською комісією відсутні.
Такими своїми діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема, громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" в Україні діє особливий період.
З зазначеного вбачається, що громадянин ОСОБА_1 в умовах особливого періоду, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП), яке є триваючим правопорушенням.
Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2025 року вказану цивільну справу передано на розгляд Олександрівському районному суду міста Запоріжжя за підсудністю. (а.с. 20-21)
18 вересня 2025 року справа надійшла до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя та, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2025 передана в провадження судді Жукової О.Є.
Ухвалою судді Жукової О.Є. від 19 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усуненні недоліків позовної заяви. (а.с. 25-26)
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025 року (підстава: звільнення судді ОСОБА_3 з посади) справу передано в провадження судді Скользнєвої Н.Г. 
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 29 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. (а.с. 40-41)
Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає.
Представник відповідача  ІНФОРМАЦІЯ_1  у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило. 
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 13.06.2025 року постановою № 624 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 25500 грн. чим порушив частину шосту статті 22 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Позивач, вважаючи протиправною вказану постанову, звернувся до суду з цим позовом.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У цьому випадку спірні правовідносини склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Статтею 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3 ст.210-1 КУпАП).
Згідно ч.6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Особливий період, у розумінні ст. 1 Закону України «Про оборону України», це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.
Зокрема, бланкетна диспозиція ч.3 ст.210-1 КУпАП визначає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Тому для встановлення елементів складу правопорушення, передбаченого цією статтею, застосовуються положення Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Нормами п.п.12, 13 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154 (далі - Положення №154) передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.
Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Отже, саме на відповідача як орган, який уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.210-1 КУпАП, покладено обов`язок щодо встановлення всіх фактичних обставин та дотримання процедури розгляду, визначеної ст.278 КУпАП.
За змістом статті 268 КУпАП, при розгляді справ, передбачених ч. 3 ст. 210- 1 КУпАП, участь належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи особи, яка притягається до відповідальності, не є обов`язковою.
За приписами ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до інформації наявній в ВОД та Резерв + Позивач в вересні 2022 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 оновив свої данні, 20.09.2022 року отримав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 та пройшов ВЛК, виконавши вимоги Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". З 13.01.2023 року перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 . На період підготовки та подання Позивачем необхідних документів про надання йому відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації, яку він в подальшому отримав до 07.08.2025 року, його було затримано та доставлено 10.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для з`ясування обставин. І як вже вище було зазначено, після з`ясуванням наявності в Позивача підстав для оформлення відстрочки та електронної реєстрації на подачу відповідних документів, що вказує на активні його дії щодо свого обліку, його було звільнено та рекомендовано найшвидше оформити відстрочку.
Відповідно до п. 63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Суд зауважує, що згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідачем не зазначено у оскаржуваній постанові жодних законних обґрунтовувань, чому Позивач мав би повторно проходити ВЛК, якщо його поточний статус «Придатний» є дійсним та підтвердженим. Порядок та підстави для повторних ВЛК мають бути чітко визначені та обґрунтовані.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду у справі № 686/16535/16-а від 17.10.2019 року та у справі № 660/575/16-а від 31.01.2018 року.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечними доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).
Суд при оцінці фактичних обставин справи дійшов висновку про відсутність доказів, які свідчать про склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КупАП, а тому спірна постанова № 624 від 13 червня 2025 року є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Суд приходить до висновку про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП . З цих підстав суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вказаного, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 як відповідача у даній справі, на користь позивача ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 19, 90, 241-246, 286 КАС України, суд – 

В И Р І Ш И В:

Позов  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в особі представника – адвоката Соколової Наталі Іванівни (адреса: АДРЕСА_2 ) задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 13.05.2025 № 624 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повний текст рішення складено 27 березня 2026 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. 
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення. 
На підставі ч.2 ст. 271 КАС України копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Суддя:         Н.Г.Скользнєва