Справа № 930/961/25 
Провадження № 33/801/331/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т. Є.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі: 
судді судової палати з розгляду цивільних справ Войтка Ю. Б., 
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,
розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,
встановив:
Постановою судді Немирівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень на користь держави Україна із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп. на користь держави. 
Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 05.04.2025 о 01:27 год. по вул. Соборна в м. Немирів Вінницької області ОСОБА_1 керував транспортним засобом HONDA CR-V д.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу Драгер 6810, проба 0,56 проміле, чим порушив п.2.9.а.ПДР – керування т/з особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУПАП.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції  ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, просить її скасувати, а провадження у справі – закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставину відсутності факту зупинки його транспортного засобу працівниками поліції. Вказує, що працівники поліції підійшли до автомобіля апелянта, який на той момент не рухався, а двигун був вимкнений. Апелянт перебував на водійському сидінні, однак сам по собі цей факт не свідчить про здійснення ним керування транспортним засобом у процесі його руху. Відтак, не маючи належних та допустимих доказів, працівники поліції безпідставно дійшли висновку про те, що саме апелянт є водієм, фактично самостійно визначивши його таким.
ОСОБА_1 наголошує, що надалі його було запрошено до службового автомобіля, де працівник поліції наполягав на проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу (приладу «Драгер»). Апелянт пройшов відповідний огляд, результат якого становив 0,56 проміле. Разом з тим, на думку апелянта, зазначений показник не є безумовним доказом перебування його у стані алкогольного сп`яніння саме під час виконання функцій водія. Апелянт також звертає увагу, що під час судового розгляду в суді першої інстанції досліджувався відеозапис, з якого не вбачається факту керування ним транспортним засобом або здійснення руху автомобіля взагалі. Крім того, відеозапис не містить фіксації подій з моменту початку виконання працівниками поліції своїх службових обов`язків, що виключає можливість повного та об`єктивного встановлення обставин справи.
У даному випадку обов`язковим є доведення того, що апелянт саме під час виконання функцій водія перебував у стані алкогольного сп`яніння, чого належними доказами підтверджено не було.
Крім того, апелянт зазначає, що працівниками поліції не було надано жодних сертифікатів відповідності та свідоцтв про повірку технічного засобу, яким проводився огляд. Посилаючись на положення пунктів 1, 16–22 Розділу ІІІ відповідної Інструкції, апелянт вказує, що медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння має проводитися у закладах охорони здоров`я у передбачених законом випадках та з дотриманням встановленої процедури.
На думку  ОСОБА_1 , вказані порушення є істотними, оскільки вони унеможливлюють достовірне встановлення обставин щодо перебування чи не перебування його у стані алкогольного сп`яніння, що, у свою чергу, ставить під сумнів допустимість та належність складеного протоколу.
Окрім цього, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків, показання яких могли мати істотне значення для правильного вирішення справи та з`ясування всіх її обставин.
Заслухавши пояснення захисника  ОСОБА_1 – адвоката Головенка Є. В., який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, дослідивши матеріали справи, вважаю, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Апеляційний суд, враховуючи положення статті 294 КУпАП переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом статті 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями статті 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Згідно частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з пунктом 2.9. «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За правилами частини другої статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Пунктами 1, 3 частини першої статті 23 Закону України «Про національну поліцію», визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов до висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, відповідають встановленим фактичним обставинам справи, вина останнього доведена наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно.
До таких висновків суд дійшов дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 291152 від 05.04.2025 (а.с.1); роздруківку тестування на алкоголь, згідно з якою  ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту становить 0,56 ‰ (а.с.2); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 4) та відеозапис з нагрудної камери поліцейського (а.с. 7).
Докази в сукупності узгоджуються між собою, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, в сукупності підтверджують вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, і встановлений судом перебіг досліджуваної події відповідає змісту відео, яке міститься на технічному носієві з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції).
За результатами огляду  ОСОБА_1 , проведеного за допомогою приладу Драгер «Alcotest 6810» на місці зупинки, виявлено вміст алкоголю 0,56 %, тобто перевищує гранично допустиму норму (0,2% проміле) та беззаперечно вказує на перебування скаржника в стані алкогольного сп`яніння.
З даним оглядом скаржник був ознайомлений, як вбачається із відеозапису та підтверджується його підписом на роздруківці.
Чинним законодавством України встановлено нульову толерантність до вмісту алкоголю в організмі водія понад допустимий рівень (0,2 проміле). Показник 0,56 проміле суттєво перевищує допустиму норму, що саме по собі є достатньою підставою для висновку про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння.
Отже суд відхиляє доводи скаржника, що показник 0,56 проміле є «незначним» та не свідчить про стан алкогольного сп`яніння. 
Огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу Драгер «Alcotest 6810» проводився за згодою  ОСОБА_1 , який мав можливість, у разі незгоди з використання вказаного приладу пройти такий огляд в медичному закладі.
Чинне законодавство прямо передбачає можливість проведення первинного огляду на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціальних технічних засобів. Проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я є альтернативною гарантією прав особи і застосовується у випадку незгоди з результатами огляду на місці або за наявності інших передбачених підстав.
Працівниками поліції складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу з зазначенням результатів 0,56 %. В акті зазначено, що  ОСОБА_1 з результатом згоден, що підтверджується його підписом.
Як встановлено із матеріалів справи, з дослідженого відеозапису  ОСОБА_1 заперечень щодо проходження огляду не подавав та про свою незгоду із результатами проведеного огляду на стан сп`яніння скаржник не зазначав.
Твердження апелянта про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння має проводитися виключно у закладах охорони здоров`я, є наслідком неправильного тлумачення норм права.
Як встановлено матеріалами справи, апелянт добровільно погодився на проходження огляду на місці, не заперечував проти процедури його проведення та не наполягав на направленні до медичного закладу. Відтак, відсутні будь-які підстави вважати, що його право на належну процедуру було порушене.
Будь-яких зауважень щодо неправомірних дій працівників поліції скаржник не заявляв, до суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин не надав. 
Насамперед, апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення у даній справі складений з дотриманням вимог законодавства, не містить істотних розбіжностей чи суперечностей, які б впливали на можливість правильного встановлення обставин справи.
Як вбачається із матеріалів справи  ОСОБА_1 зі змістом протоколу був ознайомлений, права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені. Будь-яких зауважень щодо його змісту чи клопотань він не заявляв, що підтверджується особистим підписом скаржника.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду  ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог статті 266 КУпАП та Інструкції.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаного проходження огляду, фальсифікації матеріали справи не містять та правопорушником надано не було.
Матеріали справи не містять жодних об`єктивних даних, які б свідчили про несправність приладу або недостовірність отриманих результатів. Апелянт при проходженні огляду на стан сп`яніння не заявляв клопотання пред`явлення йому сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку технічного засобу «Alcotest 6810», а під час розгляду справи в суді першої інстанції про витребуванні їх судом, не надав жодних доказів, які б ставили під сумнів правильність показань алкотестера.
Судова практика послідовно виходить з того, що формальні зауваження щодо відсутності в матеріалах справи копій окремих документів на технічний засіб, без доведення їх реального впливу на результат вимірювання не можуть бути підставою для визнання доказу недопустимим чи звільнення особи від відповідальності.
Таким чином, доводи апелянта у цій частині є спрямовані виключно на уникнення відповідальності.
Доводи апелянта про відсутність належних доказів керування транспортним засобом є безпідставними та спростовуються дослідженими доказами.
З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що на момент підходу поліцейських до транспортного засобу за кермом перебував саме ОСОБА_1 , який не заперечував факт керування автомобілем, повідомляючи, що рухається додому. Така поведінка є узгодженою з обставинами справи та свідчить про виконання ним функцій водія.
Крім того, подальші дії апелянта, зокрема проходження огляду та обговорення з працівниками поліції можливості уникнення відповідальності, свідчать про усвідомлення ним факту вчинення правопорушення, що також було обґрунтовано враховано судом першої інстанції.
Відповідно до вимог законодавства, протокол про адміністративне правопорушення підписується особою, яка його склала, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; за наявності свідків або потерпілих протокол може бути підписаний також ними. У разі відмови особи від підписання протоколу у ньому робиться відповідний запис, а особа має право додати пояснення та зауваження щодо його змісту. 
Важливим є і те, що під час складання протоколу апелянт не зазначав зауважень щодо відсутності факту керування транспортним засобом, не надав відповідних пояснень, що свідчить про відсутність заперечень з цього приводу на момент фіксації правопорушення. Такі доводи були заявлені лише на стадії оскарження, що обґрунтовано оцінюється судом як спосіб захисту, спрямований на уникнення відповідальності.
Посилання апелянта на недопустимість відеозапису у зв`язку з його неповнотою або відсутністю безперервності є необґрунтованими.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
Так, з відеозапису встановлена послідовність перебігу подій, що відбувались на місці зупинки транспортного засобу під керуванням  ОСОБА_1 , оскільки ним зафіксовано обставини події, поведінку  ОСОБА_1 та його проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП обов`язок поліцейського вести відеозйомку стосується фіксації проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а тому доводи про відсутність в матеріалах справи всього відеозапису з камери поліцейського не відповідають вимогам закону. 
Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).
Відповідно до вимог законодавства, відеозапис є самостійним видом доказу у справах про адміністративні правопорушення. При цьому обов`язок здійснення безперервної відеофіксації не є абсолютним, а відступ від нього за певних умов не тягне автоматичного визнання доказу недопустимим, оскільки відповідно до вимог п.п. 5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису поліцейський має право відступити від цих вимог за певних умов.
Відеозапис є лише одним із доказів у справі та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Досліджений відеозапис відображає ключові обставини події, й зафіксована послідовність подій є логічною, узгодженою та не суперечить іншим доказам у справі.
Водночас доводи апелянта про те, що відеозаписом не зафіксовано, що транспортний засіб не був зупинений у процесі руху, не спростовують факту керування. Перебування особи за кермом транспортного засобу у поєднанні з іншими встановленими обставинами обґрунтовано було розцінене судом як виконання функцій водія.
Твердження про те, що працівники поліції «призначили» апелянта водієм, є припущенням і не підтверджене жодним доказом.
Доводи захисника щодо необхідності закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставними.
Як убачається з матеріалів справи, подія адміністративного правопорушення мала місце 05.04.2025, тоді як постанова суду першої інстанції ухвалена 27.02.2026, тобто в межах одного року, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП. Таким чином, на момент розгляду справи судом першої інстанції строки накладення адміністративного стягнення не сплинули.
При цьому апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення станом на час його ухвалення, а не на момент апеляційного розгляду.
З огляду на те, що постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права і є обґрунтованою, підстав для закриття провадження у справі відсутні.
Доводи апелянта щодо безпідставної відмови у виклику свідків також не знаходять свого підтвердження.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідне клопотання у належній формі апелянтом не заявлялося, а також не обґрунтовувалося, які саме істотні обставини могли б бути встановлені за допомогою показань таких свідків. За таких умов відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції порушив право на захист.
Суд першої інстанції відповідно до статті 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.9 (а), що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують факту вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено доказами наявними в матеріалах справи.
Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винність  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд також наголошує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко