ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/15/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №699/72/17 Категорія: 301030500 	Синиця Л. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., 
за участю секретаря Костенко А.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Корсунь-Шевченківська міська рада Черкаської області про відшкодування моральної шкоди, завданої руйнуванням будинку та усунення перешкод користування земельною ділянкою, –

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року  ОСОБА_2  звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_2 є власником частини будинку по АДРЕСА_1 . 
Суміжним власником частини будинку є ОСОБА_1 , який у 2012 році повідомив його (позивача), що має бажання здійснити ремонт спільної внутрішньої стіни будинку. 
Після даної пропозиції останній (відповідач) написав розписку та розпочав ремонтні роботи. 
Разом з тим, внаслідок проведеного будівництва частина його (позивача) будинку демонтована, ОСОБА_1 продовжив будівництво суміжної стіни далі на його (позивача) території, перенісши суміжну стіну. 
Починаючи з 2012 року порушені його (позивача) права як власника будинку, оскільки будинок зруйнований, спільну стіну перенесено та продовжено її будівництво на його ж (позивача) земельній ділянці. 
Неодноразово намагався вирішити питання з ОСОБА_1 щодо незаконного будівництва стіни на його (позивача) земельній ділянці. 
Вартість відновлення знесеної частини будинку з урахуванням ПДВ становить 129340,80 грн. З урахуванням індексу інфляції станом на 01 грудня 2016 року кошторисний розрахунок складає 137488,73 грн.
Відповідно до статті 625 ЦК України сума 3% річних становить 384,92 грн. Тому загальна сума збитку складає 137 873,65 грн. 
Упущена вигода від здачі житлового будинку в оренду за останні три роки становить 7 200,00 грн. 
Також, своїми діями ОСОБА_1 завдав йому (позивачу) моральної шкоди. Внаслідок посягання на майнові права, зазнав душевних страждань (збентеженість, переживання, хвилювання, емоційний неспокій, приниження, душевний дискомфорт). Не міг продовжувати звичний спосіб життя і режим існування. Ці зміни примусили його (позивача) докладати додаткових зусиль для організації свого житя. 
У зв`язку з цим, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 збитки з урахуванням суми інфляції у розмірі 146362,47 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертно-технічного дослідження знесеної частини будинку в сумі 2100,00 грн., витрати на пальне у сумі 750,00 грн., моральну шкоду в сумі 30000,00 грн. Зобов`язати ОСОБА_1 здійснити до 01.05.2018 року демонтування незаконно збудованої стіни, довжина якої 9,52 м., 3,36 м. та 1,10 м. в ширину, на земельній ділянці ОСОБА_2 , стягнути з відповідача судовий збір.
Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 08 грудня 2017 року у задоволенні даного позову відмовлено.
Постановою апеляційного суду Черкаської області від 14 березня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
01 квітня 2020 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 14 березня 2018 року скасовано у частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання демонтувати незаконно збудовану стіну та розподіл судових витрат, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В частині вирішення позову про відшкодування майнової шкоди рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 14 березня 2018 року залишено без змін.
Позивач ОСОБА_2 подав уточнені позовні вимоги (дата реєстрації в суді 16.07.2020), в якій зазначає, що цивільна справа № 699/72/17 передана на новий розгляд до суду першої інстанції, пройшов значний час по розгляду цивільної справи майже 3 роки, Тому він уточнює позовні вимоги, а саме просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 150000,00 грн.; зобов`язати відповідача ОСОБА_1 демонтувати незаконну збудовану стіну та звільнити ділянку площею 5,25 кв.м. його земельної ділянки, демонтаж здійснити до 01.09.2020 року; стягнути судові витрати на його користь, понесені в судах першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанціях в сумі судового збору 2290,00 грн (перша інстанція), яку 10.10.2022 уточнив, у зв`язку з опискою, сума судового збору складає 2890,00 грн), 4335,00 грн. (в апеляційній інстанції), 1280,00 грн. (за подання касаційної скарги), а також на оплату за проведення експертного будівельно-технічного дослідження в сумі 2100,00 грн.; витрати на пальне для поїздки до Городищенського районного суду Черкаської області, в сумі 750,00 грн., апеляційного суду – 400,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу та підготовку текстів апеляційної та касаційної скарги в сумі 4100,00 грн.
Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 13 червня 2024 року позов задоволено частково.
3обов`язано ОСОБА_1 демонтувати незаконно збудовану стіну на земельній ділянці ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 , та звільнити ділянку площею 5,25 квадратних метрів.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 749,25 гривень (моральна шкода).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати пов`язані з проведенням експертно-технічного дослідження знесеної частини будинку в сумі 2100,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 2733,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, але за умови доведеності факту порушення речового права власника, зокрема самочинною забудовою.
Оскільки, відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 4/18/Буд. від 02 березня 2018 року, ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво, на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , то порушене право позивача на користування земельною ділянкою підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача демонтувати незаконно збудовану стін, що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , та звільнити ділянку площею 5,25 квадратних метрів.
Знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.
Суд дійшов висновку, що протиправні дії відповідача щодо пошкодження майна позивача, будівництво на його земельній ділянці, безумовно призвели до душевних страждань останнього (завдано моральної шкоди), та врахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, взявши до уваги вік позивачва ( 70 років ) а також те, що пошкодження майна відбулося з 2012 року та порушення права власності позивача не було усунуто і на момент розгляду цієї справи у суді, що вказує на тривалість негативних емоцій.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив суд його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що на підтвердження незаконно збудованої відповідачем стіни, суд послався, як на єдиний доказ – на висновок №4/18 Буд. експертного будівельно-технічного дослідження від 02 березня 2018 року ТОВ «Контакт-Сервіс», згідно якого ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , що призвело до зменшення земельної ділянки на 5,25 кв.м.
Проте ні в первісній позовній заяві, ні в уточненій позовній заяві позивач ОСОБА_2 не посилається на це висновок. Копія даного висновку в порушення вимог ст. 177 ЦПК України не долучена до уточненої позовної заяви та не вручена відповідачу, що позбавило його можливості викласти свої міркування у відзиві або заявити клопотання про проведення за ухвалою суду земельно-технічної експертизи, для вирішення питання, пов`язаних з визначенням площі земельних ділянок, їх меж, конфігурації, тощо.
Більше того, оскаржуване рішення не містить посилання на докази того, що відповідач ОСОБА_1 відмовляється провести перебудову спірної стіни, як це передбачено частиною сьомою статті 376 ЦК України, а позивач ОСОБА_2 таких доказів не подав, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.
Крім того ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки відповідач проживає за адресою АДРЕСА_3 , а повістки – виклики надсилалися на адресу АДРЕСА_1 , за якою проживає позивач.
Щодо відшкодування моральної шкоди, то зазначає, що сам факт збудованої у 2007 році спірної стіни, не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.
Також вказує на розбіжності розміру відшкодування моральної шкоди зазначених судом у мотивувальній та резолютивних частинах судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 відмовився брати участь в судових засіданнях у суді першої інстанції. Вважає судове рішення законним та обґрунтованим.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, що, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 (позивач) отримав у спадок 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,2156 га.
14 грудня 1994 року на ім`я ОСОБА_2 видано технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду.
На підставі державного акта на право приватної власності на землю від 11 січня 2002 року ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1995 га, що розташована по АДРЕСА_1 , для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 7122510100.08.11.004.
Згідно з наявної в матеріалах справи розписки, складеної 21 вересня 2007 року ОСОБА_1 , він зареєстрований та проживає по АДРЕСА_4 , є власником будинку за даною адресою. Планує на власний розсуд здійснити ремонт спільної стіни будинку, яка буде згідно плану на будинок, спільною для співвласників будинку.
Відповідно даних листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області від 12.10.2017 № 1023-5-1.20/370, за результатом проведеної перевірки по АДРЕСА_1 відсутній об`єкт будівництва (будинок, його частина), що належала ОСОБА_2 . Будівельні роботи на час проведення перевірки не проводяться. З аналізу документів, наданих ОСОБА_2 , та візуального огляду другої частини будинку, що належить ОСОБА_1 , вбачається ймовірність захоплення частини земельної ділянки домоволодіння ОСОБА_2 за рахунок здійснення реконструкції ОСОБА_1 свого домоволодіння (довжина стін реконструйованої споруди по межі домоволодіння становить приблизно 9,52м., 3.36 м та 1.10 м.).
Відповідно до висновку ТОВ "Контакт-Сервіс" № 6/16/Буд. експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 11 травня 2016 року за заявою ОСОБА_2 , під час натурного обстеження житлового будинку з`ясовано, що частина житлового будинку, знесена, на земельній ділянці розташовані залишки конструктивних елементів будинку. Станом на травень 2016 року вартість будівництва (відновлення) знесеної частини будинку АДРЕСА_1 з урахуванням ПДВ становить 129340,80 грн. 
Отже, встановлено, що ОСОБА_1 , на власний розсуд під особисту відповідальність, здійснив реконструкцію стіни будинку, що поділяє власність останнього із власністю ОСОБА_2 . Внаслідок такої реконструкції, частина будинку позивача була знищена, про що позивачу відомо з 2012.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до пунктів «г», «е» частини першої статті 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
У частині першій статі 375 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак доводить, що об`єкт нерухомості є самочинним.
У частині четвертій статті 376 ЦК України зазначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Відповідно до статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У відповідності до Висновку №4/18/Буд. експертного будівельно-технічного дослідження від 02 березня 2018 року установлено, що самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_1 , призвело до зменшення земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , на 5,25 кв.м.
Отже, з даного висновку вбачається порушення прав позивача у праві на користування належною йому земельною ділянкою.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказано, що знесення спірної стіни є технічно неможливим, оскільки вона є несучою і призведе до порушення законних прав відповідача. Крім того, ним зауважено, що у матеріалах справи відсутні докази, що він відмовляється провести перебудову спірної стіни.
У справі, що переглядається, судом встановлено, що відповідач, збудувавши стіну вийшов за межі своєї земельної ділянки на суміжну земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_2 . 
У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.
В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.
Під час розгляду справи судом, відповідач пропозицій щодо врегулювання спору та варіантів усунення порушень без знесення стіни шляхом перебудови не надав, порушені права позивача не відновив.
Незаважаючи на тривалість судового розгляду справи, відповідач не порушував перед судом питання про проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи для встановлення обставин можливості перебудови стіни, яка порушує права позивача.
Посилання на те, що відповідачу не було відомо про наявність висновку експерта №4/18/Буд. від 02 березня 2018 року колегія суддів відхиляє, з огляду на тривалість розгляду справи та наявність підтверджень про обізнаність відповідача про перебування справи у провадженні суду. Крім того, про необхідність перевірки процесуальної можливості долучення вказаного висновку як доказу містила постанова ВС від 01 квітня 2020 року у даній справі.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що за тривалий час перебування справи у суді, а також зважаючи на те, що висновок експерта виконано 8 років тому, відповідач за вказаний час міг скористатися своїми процесуальними правами для ознайомлення з матеріалами справи та надання обгрунтувань своєї позиції.
Щодо моральної шкоди
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди врахував як наявність порушених прав позивача, так і тривалість негативних наслідків, які на час розгляду справи відповідачем не усунуті.
Щодо посилань в апеляційній скарзі на ту обставину, що в мотивувальній частині судового рішення суд першої інстанції вказав розмір моральної шкоди у сумі 5000,00 грн., у той же час як в резолютивній частині стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн., то колегія суддів вважає зазначене опискою. При цьому, вірним є розмір визначений у резолютивній частині, оскільки сума судового збору стягнута за вказану вимогу пропорційна визначеному судом розміру стягнутої моральної шкоди.
В частині тверджень відповідача ОСОБА_1 про неналежне повідомлення його про розгляд справи, оскільки судом направлялася поштова кореспонденція за адресою АДРЕСА_1 , хоча його адреса реєстрації є АДРЕСА_3 , колегія суддів враховує наступне.
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що, відповідно до ВАДР УДМС України в Черкаській області, місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 8).
До апеляційної скарги відповідачем долучено Витяг з Реєстру територіальної громади у відповідності до якого ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2, а.с. 189).
Як видно з кореспонденції, яка направлялася судом адресату Валуєву В.В., адреса отримувача була зазначена АДРЕСА_1 . Вказана кореспонденція ним отримувалась, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.
Крім того, в матеріалах справи містяться процесуальні заяви, клопотання сторони відповідача в яких він зазначає своєю адресою АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 79-81, 105).
З огляду на зазначене, та враховуючи наявність у матеріалах справи доказів отримання відповідачем поштової кореспонденції, колегія суддів вважає, що процесуальні права ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції порушені не були.
Щодо заяви з процесуальних питань сторони відповідача в частині усунення неточностей адреси земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво відповідачем, то колегія суддів враховує дані експертизи в якій вказано адресу АДРЕСА_1 . Крім того, зі змісту позовних вимог вбачається, що саме порушення права позивача на користування земельною ділянкою за даною адресою стало підставою для звернення його до суду із вказаним позовом з метою їх захисту.
Вказане також стосується ідентифікації земельної ділянки за вищезазначеною адресою за її кадастровим номером. 
Як видно з Державного акту на право приватної власності на землю від 11.01.2002 виданого ОСОБА_2 , йому на праві власності належить земельна дліянка площею 0,1995 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , з номером 7122510100.08.11.004 (т. 1 а.с. 45).
З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, яка долучна представником відповідача Шимановським А.В. до матеріалів справи, ОСОБА_2 належать на праві власності три земельні ділянки, та зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 7122510100:08:001:0034, площею 0,1995 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідач звертає увагу на те, що земельної ділянки містять різні кадастрові номери.
Однак, колегія суддів зауважує, що зміна кадастрового номеру земельної ділянки зумовлена необхідністю приведення реєстрації земельної ділянки у відповідність до норм чинного законодавства, оскільки державні акти «старого» зразка не містили дев`ятнадцятизначного кадастрового номеру. При цьому, інші ідентифікуючі ознаки земельної ділянки, як-то площа, адреса, цільове призначення залишились незмінними. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 червня 2024 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 24 лютого 2026 року.

Судді