ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/617/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Бонк Т.Б.,
Суддів Бойко С.М.,
Якімець Г.Г.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватної фірми "Тепловик" №3/01 від 01.01.2026 (вх. суду від 02.01.2026 № 01-05/14/26) 
на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.12.2025 (повне рішення складено 30.12.2025, суддя Шкіндер П.А.)
у справі № 909/617/25
за позовом: Приватної фірми " Тепловик", м. Косів, Івано-Франківська обл.
до відповідача: Комунальний заклад "Городенківська дитячо-юнацька спортивна школа" Городенківської міської ради, м. Городенка, Івано-Франківська обл.
про: стягнення заборгованості в сумі 722 506, 52 грн,

ВСТАНОВИВ:
19.05.2025 року Приватна фірма «Тепловик» звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Комунального закладу «Городенківська ДЮСШ» про стягнення заборгованості в сумі 722 506,52 грн.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.09.2025 року у справі № 909/617/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального закладу «Городенківська ДЮСШ» на користь Приватної фірми «Тепловик» 546 891,59 грн заборгованості за надані послуги теплопостачання та 8 203,37 грн судового збору. В частині стягнення 175 614,92 грн відмовлено.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 апеляційну скаргу Приватної фірми «Тепловик» залишено без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.09.2025 року у справі № 909/617/25 без змін.
11.12.2025 Приватна фірма "Тепловик" подала до Господарського суду Івано-Франківської області заяву про ухвалення додаткового рішення у справі.
Додатковим рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 30.12.2025 у справі № 909/617/25 відмовлено в задоволенні заяви Приватної фірми "Тепловик", витрати на професійну правничу допомогу залишено за позивачем.
Додаткове рішення мотивовано тим, що у матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги, що унеможливлює підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу та наявність договірних відносин між адвокатом та позивачем.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з додатковим рішенням місцевого господарського суду, Приватна фірма "Тепловик" звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.12.2025 року у справі № 909/617/25 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Комунального закладу «Городенківська дитячо-юнацька спортивна школа» Городенківської міської ради на користь Приватної фірми «Тепловик» витрати на правничу допомогу у розмірі 29 000 грн.
Скаржник зазначає, що при поданні позовної заяви ним було зазначено розмір витрат на правничу допомогу у сумі 29 000 грн, до позовної заяви було долучено ордер, розрахунок затрат робочого часу та квитанцію про отримання від позивача суми, що становить 29 000 грн.
На думку апелянта, поданих ним документів було достатньо для вирішення питання про стягнення з відповідача судових витрат у справі при ухваленні рішення.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2026 справу № 909/617/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватної фірми "Тепловик" №3/01 від 01.01.2026 (вх. суду від 02.01.2026 № 01-05/14/26) на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.12.2025 у справі № 909/617/25; постановлено здійснювати розгляд справи № 909/617/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

При перегляді додаткового рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права у суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 3 ст. 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Зазначеним приписам Конституції України кореспондує ст. 16 ГПК України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Верховний Суд у постанові від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20 вказав, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правничої допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
У постанові Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 921/112/24 зроблено такі правові висновки:
-договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України;
- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 16.02.2023 у справі № 911/1779/21, 
Як зазначено вище, у позовній заяві позивачем вказано суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 29 000,00 грн, яку він просив стягнути з відповідача.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви додано:
- ордер на надання правничої допомоги серії АТ №1100855, що видано на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 24.03.2025;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 001129;
- розрахунок затрат робочого часу адвоката (додаток №2 до договору про надання правової допомоги від 24.03.25);
- квитанцію від 14.05.25.
Як встановлено судами у цій справі, договір про надання правової допомоги від 24.03.25 в матеріалах справи відсутній.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що подані позивачем розрахунок затрат робочого часу адвоката, хоч й містять посилання на договір про правничу допомогу від 24.03.2025, однак підписаний такий розрахунок виключно адвокатом, як і квитанція, про те, що адвокат отримав гонорар в сумі 29 000 грн за надання правничої допомоги за договором від 24.03.2025.
При цьому, ні розрахунок, ні квитанція не містять даних, за допомогою яких можна було б ідентифікувати (номер справи, сторони, суд тощо), що правова допомога надавалась адвокатом Приватній фірмі " Тепловик" у даній справі. Заразом, матеріали справи не містять жодного документу, який б був підписаний позивачем як клієнтом та адвокатом та на підставі яких можна було б встановити умови надання послуг адвокатом Беньковським В.А. Приватній фірмі «Тепловик» і відповідно суму понесених витрат для розподілу між сторонами.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник наводить практику Верховного Суду та зазначає, що у таких справах заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу було задоволено, незважаючи на відсутність у матеріалах справи договору про надання правничої допомоги.
Апеляційний суд критично оцінює такі доводи з огляду на таке.
У додатковій постанові Верховного Суду у справі №903/753/22 від 28.05.2025, на яку посилається апелянт, представником надано на підтвердження понесених витрат ордер, акт, рахунок та квитанцію, договору на правничу допомогу до заяви про стягнення витрат не надано. В той же час, як слідує з додаткової постанови апеляційного господарського суду від 17.02.2025 у цій справі, стороною додано копію Договору про надання правової допомоги № 23 від 21.09.2022 апеляційному суду. Тобто, в матеріалах цієї справи був наявний договір про правничу допомогу, на підставі якого апеляційний та касаційний суди встановили умови надання правничої допомоги.
На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що матеріали справи не містять належних, допустимих доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, суд попередньої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.12.2025 у справі № 909/617/25 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника необґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватної фірми "Тепловик" №3/01 від 01.01.2026 (вх. суду від 02.01.2026 № 01-05/14/26) - залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.12.2025 у справі № 909/617/25 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець