ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/4207/25       Головуючий суддя І інстанції Філіпєва В.В.
Апеляційне провадження № 33/818/746/26      Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст.124, ст.122-4 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року        м.Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,
за участю секретаря   - Вакула Н.С.,
захисника - Кайдашова В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Кайдашова В.С. на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 06 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Зміївського районного суду Харківської області від 06.01.2026  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, та на неї, на підставі ч.2 статті 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. 00 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.

Судом встановлено, що 11.12.2025 о 18 годині 00 хвилин, перебуваючи у в м. Зміїв, вул. Вишнева, 2А, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не була уважною, не врахувала дорожньої обстановки, через обмежену видимість (темну пору доби) здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдала останній тілесних ушкоджень. Своїми діями водій порушив вимоги пункту 2.3б Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім того, 11.12.2025 о 18 годині 00 хвилин, перебуваючи у в м. Зміїв, вул. Вишнева, 2А, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не була уважною, не врахувала дорожньої обстановки, через обмежену видимість (темну пору доби) здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши, що остання не має претензій до неї, залишила місце ДТП. Своїми діями водій порушив вимоги пункту 2.10а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В своїй апеляційній скарзі захисник Кайдашов В.С. просить скасувати постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 06.01.2026 щодо ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити.
Апеляційну вимогу обґрунтовує тим, що судовий розгляд проведено за відсутності сторони захисту, захиснику не надано на ознайомлення усіх матеріалів справи, судом безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку з чим судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_1 на захист.
Апелянт також зазначає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки вона не мала умислу на вчинення цього правопорушення та ОСОБА_3 не мала претензій до його підзахисної.
Крім того, захисник зазначає, що станом на 11.12.2025 не було складено жодного протоколу за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, жоден з учасників у цей день не звернувся до поліції з будь-якими заявами, що додатково свідчить про відсутність у ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимоги, захисник також зазначає, що судом першої інстанції не створено належних умов для повного та всебічного розгляду, у зв`язку з чим сторона захисту була позбавлена процесуальної можливості відстоювати свою версію щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_3 не з`явилися, але вони були належним чином повідомлені про дату, місце та час апеляційного розгляду.
Крім того, до апеляційного суду надійшла заява потерпілої ОСОБА_3 , в якій вона просила провадити судовий розгляд, який було призначено на 20.02.2026, за її відсутності, а також вказала, що згодна з рішенням суду першої інстанції та просила залишити без змін.
При цьому, захисник Кайдашов В.С. повідомив суду, що його підзахисній відомо про дату, місце та час апеляційного розгляду, але Ходяча В.В. не може з`явитись до апеляційного суду, у зв`язку з чим просив провадити апеляційний розгляд за її відсутності. 
До канцелярії Харківського апеляційного суду також не надходило клопотань від Ходячої В.В. про відкладення апеляційного розгляду.
Крім цього, апеляційний суд враховує строки, передбачені ст.294 КУпАП, а також те, що захисник Кайдашов В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Зміївського районного суду Харківської області від 06.01.2026 у цій справі та він особисто приймає участь в судове засідання в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.
У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала.
За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, а також думку захисника Кайдашова В.С., апеляційний суд вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_3 , виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи захисника Кайдашова В.С., який просив задовольнити його апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні Правил дорожнього руху, передбачених 2.3б, п. 2.10А.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що її вина підтверджується відомостями наступних доказів у справі: протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №542467 від 16.12.2025 та серії ЕПР1 №542497 від 16.12.2025; схема місця ДТП; рапорту інспектора ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП Харківської області; письмових пояснень ОСОБА_3 ; копії постанови серії ЕНА №6358456 від 17.12.2025; довідки «Армор».
Апеляційний суд бере до уваги те, що сторона захисту, незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівника поліції щодо складання ним протоколів про адміністративне правопорушення у цій справі, так і не оскаржувала його дії в установленому законом порядку, тобто ОСОБА_1 або її захисник не звертались на дії працівника поліції до його керівництва, а також вони не подавали заяв до правоохоронних органів в порядку ст.214 КПК України щодо перевищення поліцейським своїх службових повноважень чи з інших підстав, хоча мали для цього достатньо часу. 
Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівників поліції під час складення ним адміністративного матеріалу у цій справі.
Відповідно до п. 2.10а) Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
У відповідності до вимог 2.3б)Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. 
За порушення вимог зазначених пунктів ПДР України передбачена адміністративна відповідальність водія за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП.
При цьому, протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом вини особи, однак є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положеньст.251 КУпАП.
Тобто, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.
Зокрема, з відомостей протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №542467 від 16.12.2025 за ст.122-4 КУпАП та серії ЕПР1 №542497 від 16.12.2025 за ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_1 вбачається, що вони складені у повній відповідності до вимог ст.ст.254-256 КУпАП. При цьому в цих протоколах зафіксовані фактичні обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП, а також відмова останньої від надання своїх пояснень (а.с.1, 2).
У своїх письмових поясненнях від 16.12.2025 потерпіла ОСОБА_3 зазначила, що 11.12.2025 приблизно о 18:00 год. вона перебувала на вул. Вишнева, 2А у м.Зміїв, переходила проїзну частину від магазину «Гастрономчик» у наапрямку магазину «Посад» та у цей час не помітила автомобіль марки «Мазда», який на великій швидкості рухався по дорозі зі сторони вул. Залізнична, під керуванням ОСОБА_1 , яка не помітила її на цій ділянці дороги, у зв`язку з чим здійснила на потерпілу наїзд. Після скоєння ДТП, з автомобіля «Мазда» вийшов чоловік, який одразу почав кричати на неї та звинувачувати потерпілу у даній події. Як пізніше стало відомо, цей чоловік виявився сином ОСОБА_1 . Перебуваючи у шоковому стані, потерпіла повідомила сім`ї ОСОБА_1 , що вона не має до них претензій та потерпіла поїхала до себе додому. Вдома вона зрозуміла, що їй потрібна медична допомога, з чим звернулась до своїх знайомих, які відвезли її до Зміївської ЦРЛ, де потерпіла розповіла медичним працівникам про усі обставини даної події (а.с.7).
Крім того, з письмової заяви потерпілої ОСОБА_3 від 16.12.2015 вбачається, що остання просить Начальника ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо гр-ки ОСОБА_1 , яка 11.12.2025 приблизно о 18:00 год. здійснила наїзд на потерпілу по на вул. Вишневау м.Зміїв (а.с.8).
У схемі місця ДТП, яка сталась 11.12.2025, зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди за адресою: м. Зміїв, вул. Вишнева, 2А. В цій схемі також зазначено, що транспортний засіб Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , має пошкодження ЛФП на передньому правому крилі та передній правій дверці, але давність останніх та пошкодження невідомо достовірно, оскільки схема складалась не на момент здійснення ДТП. При цьому, ОСОБА_1 погодилась з відомостями, які відображені у цій схемі, що засвідчила своїм підписом (а.с.3).
З відомостей електронного рапорту вбачається, що 16.12.2025 о 13:32 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 16.12.2025 о 13:32 год. за адресою: Чугуївський р-н, м.Зміїв, вул. Вишнева, 11.12.2025 о 18:00 водій ОСОБА_1 за кермом авто скоїла наїзд на сестру заявника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були погрози. Потерпіла зараз знаходиться на лікуванні в ЦРЛ у м.Зміїв, чекає наряд поліції. Заявник: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відпрацювання цього виклику здійснювалось тривалий час, у звязку з місцем знаходження усіх учасників події у різних місцях та встановлення всіх обставин події, складання адміністративних матеріалів за даних фактом 9а.с.4-5.
Згідно відомостей копії постанови серії ЕНА №6358456 від 17.12.2025, ОСОБА_3 притягнута до адміністративної відповідальності за 1 ст.127 КУпАП, а саме за порушення нею 11.12.2025 о 18:00 год. за адресою: м.Зміїв, вул. Вишнева, 2-А, вимог п.4.14г) Правил дорожнього руху (а.с.6).
Відомості вищезазначених письмових доказів також підтверджуються відомостями відеозапису (відеофайл «WhatsApp Video 2025-12-17 at 09.39.16»), з якого вбачається момент зіткнення проїжджаючого автомобіля темного кольору з жінкою, яка переходила проїзну частину поза пішохідним переходом. При ДТП автомобіль контактував своєю крайньою правою передньою частиною з пішоходом, в результаті чого остання впала на землю. В подальшому автомобіль зупинився та з правою передньої двері вийшов чоловік, а з двері водія – жінка, які підійшли до пішохода, яка підійнялась. Також на місці події підійшли інші особи (а.с.10). 
Відомості зазначеного відеозапису повністю спростовують доводи захисника, які він надавав під час апеляційного розгляду, про те, що з відеозапису неможливо встановити, що транспортний засіб, яким керувала ОСОБА_1 , здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_3 .
При цьому, стороною захисту не надано відомостей суду, що потерпіла ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у день події у цій справі за інших обставин, а не у результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Апеляційний суд також враховує, що відомості долученого відеозапису свідчать, що транспортний засіб під керування ОСОБА_1 почав гальмувати тільки після ДТП. 
Окрім цього, внаслідок невиконання ОСОБА_1 вимог п.2.3б) Правил дорожнього руху, потерпіла ОСОБА_3 впала не проїзну частину та узбіччя з достатньою сило, внаслідок чого також могла отримати тілесні ушкодження, а не лише від контактування з автомобілем, про що зазначав захисник під час апеляційного розгляду. 
Належить також зазначити, що відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, дорожньо-транспортна пригода – це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
За змістом ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, пояснення свідків.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За таких обставин, твердження захисника Кайдашова В.С. щодо відсутності доказів у порушенні ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3 б) Правил дорожнього руху та відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на переконання апеляційного суду, є суб`єктивними та безпідставними.
Апеляційний суд також критично ставиться до апеляційних доводів захисника Кайдашова В.С. про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, з огляду на наступне.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).
За змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення вважається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно вимог п. 2.10а) Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - це дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
При цьому, з відомостей долученого відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 рухалась на своєму транспортному засобі з достатньою швидкістю та внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_3 впала не проїжджу частину і узбіччя. Після цього, ОСОБА_1 зупинила свій автомобіль та підійшла до потерпілої, тобто вона усвідомлювала факт настання самої події ДТП.
Апеляційний суд бере до уваги доводи захисника про те, що потерпіла повідомляла ОСОБА_1 , що не має до неї претензій, але це не звільняє водія від виконання обов`язку повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, залишатися на місці пригоди та чекати прибуття поліцейських, чого ОСОБА_1 не зробила. 
З огляду на викладене, апеляційні доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки апелянтом не надано обґрунтованих та беззаперечних доказів на підтвердження своїх апеляційних доводів.
У рішенні ЄСПЛ від 21.027.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
За таких обставин, стороною захисту не надано доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, не містять їх і матеріали справи. 
Щодо апеляційних доводів захисника Кайдашова В.С. про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на захист, оскільки судовий розгляд провадився за відсутності сторони захисту, апеляційний суду зазначає, що ОСОБА_1 та захисник Кайдашов В.С. були повідомлені про дату, місце та час судового розгляду, але в судове засідання від 06.01.2026 так і не з`явились. 
Апеляційний суд враховує, що захисником подавалось до суду першої інстанції клопотання про ознайомлення з матеріали цієї справи та відкладення судового засідання від 06.01.2026, але належить зазначити, що судом апеляційної інстанції прийнято до розгляду апеляційну скаргу захисника, надані усі наявні матеріали цієї справи, а також надано достатньо часу для підготовки до апеляційного розгляду та надання суду доказів на підтвердження версії сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 . 
Крім того, ОСОБА_1 має захисника професійного адвоката Кайдашова В.С., який безпосередньо представляв її інтереси під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, підтримуючи доводи сторони захисту щодо відсутності в діях його підзахисної складу адміністративних правопорушень.
Отже, на переконання апеляційного суду, що у даному конкретному випадку права сторони захисту у повному обсязі поновлені в суді апеляційної інстанції, але захисником не надано нових доказів на спростування висновків суду першої інстанції щодо наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.
За таких обставин, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, зібрані у справі докази в їх сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, що не спростовано доводами апеляційної скарги захисника, а також його поясненнями, що надані під час апеляційного розгляду, а тому відсутні підстави для задоволення поданої апеляційної скарги, скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Отже, у ході апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови - є безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкцій ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП, а також вимогам ч. 2 ст. 36 КУпАП, щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Кайдашова В.С. залишити без задоволення.
Постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 06 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП– залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков