КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2026 року Київ справа № 320/24302/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Саса Є.В.,
за участю: секретаря судового засідання Ткачевської В.Б.,
за участю:
представника позивача за первісним позовом (представника відповідача за зустрічним позовом): Чернявський Д.Є.
відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Біленок С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ЗСУ до ОСОБА_1 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування індивідуального акта в адміністративній справі,

В С Т А Н О В И В:
Рух справи
позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з вимогами:
- стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 - 209 655,04 грн. (двісті дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень 4 копійки) за завдану матеріальну шкоду, що полягає у втраті військового майна та створенні нестачі - тепловізійного бінокуляра Guide TN650 № ZG07BS0230W0166, 2023 року виготовлення (спеціальний рахунок: п/р UA478999980313020115000016719; ЄДРПОУ - 37959255, ГУК у Полт.обл/тг м. Полтава/24060300).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2025 № 5 затверджено результати службового розслідування щодо події за фактом втрати військового майна, а саме телевізійного бінокуляру Guide TN650 №ZG07B50230W0166. Відповідно до довідки-розрахунку завданої внаслідок майна, розмір шкоди завданої позивачем становить - 223 429,50 грн. З урахуванням того, що з відповідача частина суми стягнена в розмірі 13 744,46 грн, залишок до відшкодування складає 209 655,40 грн. Відповідачем матеріальна шкода не сплачена, що стало причиною звернення до суду з цим позовом.
Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.05.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав.
На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування індивідуального акта. Просить суд:
- Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2025 № 5 «Про результати службового розслідування за фактом втрати військового майна сержантом ОСОБА_2 » в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 .
У зустрічній позовній заяві позивач не погоджується з наказом командира військової частини про притягнення до повної матеріальної відповідальності, зазначає, що такий виданий із порушенням вимог законодавства та без належного встановлення його вини. Вважає, що службовим розслідуванням не доведено факт протиправної поведінки позивача, причинного зв`язку між його діями та шкодою, а також відсутні підстави для застосування саме повної матеріальної відповідальності, визначені законом. Військове майно не було передане позивачу під звіт належним чином, а документальне оформлення його видачі відсутнє. Крім того, розмір шкоди визначено з порушенням вимог законодавства без урахування даних бухгалтерського обліку, ступеня зносу майна та без належних підтверджуючих документів. Факт нестачі майна не підтверджений належною інвентаризацією. Таким чином, оскаржуваний наказ є протиправним і підлягає скасуванню, що виключає підстави для задоволення первісного позову про стягнення коштів.
Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 29.10.2025 прийняв зустрічний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування індивідуального акта до спільного розгляду з позовом Військової частини НОМЕР_1 ЗСУ до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Об`єднав в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з вимогами за первісним позовом по справі №320/24302/25. Розгляд адміністративної справи №320/24302/25 за позовом Військової частини НОМЕР_1 ЗСУ до ОСОБА_1 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування індивідуального акта постановив проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.
06.11.2025 представник Військової частини НОМЕР_1 подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.11.2025 клопотання подане представником позивача за первісним позовом задовольнив. Розгляд справи вирішено здійснювати в режимі відеоконференції.
Київський окружний адміністративний суд в підготовчому судовому засіданні від 13.11.2025 розгляд справи відклав до 03.12.2025 задля надання відповідачу за первісним позовом матеріалів позовної заяви для ознайомлення.
Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив на зустрічний позов, у якому зазначає, що факт отримання ОСОБА_1 військового майна (тепловізійного бінокуляра) під звіт належним чином підтверджується письмовими доказами, зокрема роздавальною відомістю, записами у книзі обліку військового майна та особистим підписом відповідача. Отже, твердження про відсутність передачі майна є безпідставними. Втрата вказаного майна встановлена матеріалами службового розслідування, поясненнями військовослужбовців та самого ОСОБА_1 , який у своїх письмових поясненнях визнав факт втрати майна, власну вину та надав згоду на добровільне відшкодування завданої шкоди. Крім того, зазначені обставини підтверджені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення. Розмір шкоди визначений довідкою-розрахунком та враховує часткове відшкодування, що вже здійснювалось із грошового забезпечення відповідача. Вважає, що доводи зустрічного позову є необґрунтованими та спростовуються наявними доказами. Позиція відповідача є суперечливою, оскільки він одночасно заперечує свою вину та фактично визнає її, оскаржуючи лише розмір відповідальності. Така поведінка суперечить принципам добросовісності та заборони суперечливої поведінки. Посилання на порушення порядку обліку майна та проведення службового розслідування не впливають на встановлений факт отримання майна, його втрати та наявність вини відповідача. Зазначає, що підстави для задоволення зустрічного позову відсутні, а первісні вимоги про стягнення шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Київський окружний адміністративний суд протокольною ухвалою від 03.12.2025 закрив підготовче провадження та призначив адміністративну справу до розгляду по суті.
ОСОБА_1 направив до суду відповідь на відзив на зустрічний позов, яким зазначає, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2025 №5 в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності є протиправним та підлягає скасуванню. Службовим розслідуванням не встановлено конкретних протиправних дій чи бездіяльності, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою та втратою майна, а також не спростовано факт можливості втрати майна іншими військовослужбовцями під час перебування ОСОБА_1 у відпустці. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», відсутність вини або причинного зв`язку виключає матеріальну відповідальність особи. Окрім цього, зазначає, що службове розслідування проведено з істотними порушеннями, зокрема не додано довідку про вартість шкоди, розмір шкоди визначено без урахування ступеня зносу майна, не проведено належної інвентаризації для встановлення факту нестачі, а також відсутні належні документи, які підтверджують передачу майна під звіт. Такі порушення ставлять під сумнів об`єктивність і законність висновків службового розслідування. Посилання відповідача на надані пояснення щодо визнання вини не можуть вважатися належним та достатнім доказом, оскільки вони надавались в умовах службової підпорядкованості та без належної правової обізнаності. При цьому закон прямо покладає обов`язок доведення вини на відповідача, а не допускає її встановлення виключно на підставі формальних пояснень особи. Звертає увагу суду, що постанова суду у справі №585/501/25 не може бути належним доказом вини ОСОБА_1 у даному спорі, оскільки не містить встановлення конкретних протиправних дій та не доводить наявності підстав для застосування саме повної матеріальної відповідальності. Крім того, зазначена справа була розглянута без участі військовослужбовця, що обмежило можливість повноцінного захисту прав. Водночас, зазначає, що за поясненнями підлеглих, майно було втрачено ще 04.11.2025 під час виконання бойового завдання, коли ОСОБА_1 перебував у відпустці. Однак вони про це нікого не повідомляли, сподівались відшукати майно, і цей факт став відомий командуванню частини лише після відвідування підрозділу командиром взводу у грудні 2024 року, під час службового розслідування командування частини проігнорувало цей факт, пояснення цих військовослужбовців у матеріал: відсутні. Таким чином, у Військової частини НОМЕР_1 відсутні докази наявності всіх обов`язкових умов матеріальної відповідальності, а також законних підстав для застосування її у повному розмірі. У зв`язку з цим оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, а вимоги про стягнення коштів є безпідставними.
Київський окружний адміністративний суд протокольною ухвалою від 04.02.2026 вирішено питання щодо допиту ОСОБА_1 в якості свідка.
Представником Військової частини НОМЕР_1 на адресу суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, в саме: копія акту приймання-передачі №6539 від 26.12.2023; копія акту приймання передачі основних засобів від 26.12.2023 б/н; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2024 №291, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2024 №313, копія рапорту від 15.10.2024, копія відпускного квитка від 17.10.2024 №1130, копія довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.02.2026 №9/2/683 (щодо перебування військової частини НОМЕР_1 на забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
23.02.2026 ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Київський окружний адміністративний суд протокольною ухвалою постановив відкласти розгляд справи.
Додатковими поясненнями ОСОБА_1 звертає увагу суду, що постанова Недригайлівського районного суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №585/501/25 не є належним та достатнім доказом вини у цій справі та не може бути підставою для притягнення позивача за зустрічним позовом до повної матеріальної відповідальності. Зазначеною постановою встановлено лише факт нібито недбалого ставлення до військової служби, однак не конкретизовано, у чому саме полягало невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, коли саме це відбулося та чи існує причинно-наслідковий зв`язок між діями та втратою військового майна. Зазначає, що постанова у справі №585/501/25 не доводить вини ОСОБА_1 у втраті майна та наявності підстав для застосування до такого повної матеріальної відповідальності, а тому не може бути покладена в основу задоволення позовних вимог.
Київський окружний адміністративний суд протокольною ухвалою від 11.03.2026 постановив відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик та допит свідків, суд перейшов до стадії прийняття рішення.
Позиція учасників справи, встановлена судом під час судового засідання
Представник позивача за первісним позовом (представника відповідача за зустрічним позовом) в судовому засіданні первісний позов підтримав в повному обсязі. Вважає, що ОСОБА_1 належним чином отримав військове майно під звіт, що підтверджується письмовими доказами. Факт втрати майна та вина відповідача доведені матеріалами службового розслідування, поясненнями самого ОСОБА_1 , а також постановою суду у справі про адміністративне правопорушення. Розмір шкоди визначено належним чином і частково вже відшкодований, а тому підлягає стягненню залишок. Вважає зустрічний позов безпідставним, таким, що спрямований на уникнення відповідальності.
Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) у задоволенні первісного позову просить відмовити. Вважає наказ про притягнення до повної матеріальної відповідальності протиправним. Зазначає, що його вина у втраті майна не доведена, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та шкодою, а втрата могла відбутися під час його перебування у відпустці. Службове розслідування проведено з істотними порушеннями, а розмір шкоди визначено неправомірно. Наголошує, що відсутні підстави для застосування саме повної матеріальної відповідальності. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення не доводить його вини у цій справі. У зв`язку з цим просить скасувати наказ та відмовити у задоволенні вимог про стягнення коштів.
ОСОБА_1 в судовому засіданні був допитаний як свідок, який показав, що телевізійний бінокуляр був закріплений за ним та фактично використовувався особовим складом підрозділу під час несення служби. Свідок зазначив, що перебував у відпустці тривалістю 15 днів та повернувся 04.11.2024. Під час його відсутності виконання обов`язків старшого він усно поклав на іншого військовослужбовця, при цьому письмового рапорту або належного документального оформлення передачі повноважень і відповідальності за майно не здійснював. Про втрату телевізійного бінокуляра йому стало відомо під час перебування у відпустці зі слів інших військовослужбовців. Після повернення він виявив відсутність майна. За його словами, інші військовослужбовці, які користувалися приладом, не змогли пояснити його місцезнаходження. Свідок підтвердив, що звертався до командира роти усно, після чого йому було запропоновано надати письмові пояснення. Водночас зазначив, що такі пояснення писав під диктовку іншої особи та не в повній мірі самостійно формулював їх зміст. Також ОСОБА_1 підтвердив, що обов`язки щодо збереження військового майна йому були відомі, однак про втрату майна в день її виявлення (04.11.2024) належним чином не доповів, пояснивши це тим, що: «Про це і так всі знали». Крім того, свідок зазначив, що вважає відповідальним за втрату майна військовослужбовця, який виконував обов`язки старшого під час його відпустки, однак визнав, що формально майно залишалося закріпленим за ним, а належного оформлення передачі відповідальності іншій особі здійснено не було.
Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.06.2024 №168 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду командира З зенітного кулеметного відділення З зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до роздавальної відомості від 01.07.2024 за ОСОБА_1 закріплено перелік військового майна, зокрема телевізійний бінокуляр Guide TN650 № НОМЕР_3 , факт закріплення бінокуляра за відповідачем за первісним позовом підтверджено записом в книзі обліку військового майна виданого військовослужбовцям IH521/1/24 від 31.05.2024, який завірений підписом останнього.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.10.2024 №291 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у щорічну відпустку.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2024 №313 ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з відпустки та приступив до виконання службових обов`язків.
03.12.2024 - командиром 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_3 надано доповідь про виявлення 02.12.2024 відсутності телевізійного бінокуляра Guide TN650 № ZG07B50230W0166, 2023 року виготовлення, яке закріплено за ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про призначення службового розслідування за фактом втрати військового майна сержантом ОСОБА_4 » від 05.12.2025 № 637, з метою уточнення причин та умов втрати військового майна, а саме - телевізійного бінокуляру Guide TN650 № ZG07B50230W0166 призначено службове розслідування.
27.12.2024 членом комісії під час проведення службового розслідування відібрано пояснення у ОСОБА_1 , де останнім зазначено: « 02.12.2024 Я разом з солдатом ОСОБА_5 та солдатом ОСОБА_6 , повернулись з бойового чергування та виявив, що зник телевізійний бінокуляр Guide TN650, яким користувалися вночі. Після цього мною були проведені його пошуки на вогневих позиціях, але знайти його не вдалося. В цей день, приблизно в обід до нас з перевіркою прибув командир другої зенітної кулеметної роти капітан ОСОБА_7 і я йому доповів про даний факт. Свою вину у втраті ввіреного майна телевізійного бінокуляра Guide TN650 визнаю в повному обсязі. Згоден відшкодувати вартість втраченого майна». Пояснення написані власноручно, заяв, зауважень, скарг та клопотань ОСОБА_1 не мав, що підтверджується власноручним підписом останнього.
03.01.2025 сформовано акт службового розслідування з додатками та надано на розгляд командира військової частини. 
Командиром військової затверджено акт службового розслідування та оголошено результати службового розслідування наказом № 5 від 03.01.2025 ОСОБА_1 визнано винним у втраті майна та завдання шкоди державі на суму 223 429,50 грн. Визначено спосіб відшкодування, а саме проведення стягнень в розмірі 20 % місячного грошового забезпечення.
До ОСОБА_1 доведено результати службового розслідування разом із матеріалами службового розслідування, що підтверджується його власноручним підписом.
06.02.2025 з огляду на втрату військового майна, що сформувало в діях ОСОБА_1 наявність ознак складу військового адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, військовою частиною НОМЕР_1 складено протокол серії НОМЕР_1 № 220/2 та направлено до Недригайливського районного суду Сумської області на розгляд.
11.02.2025 з грошового забезпечення ОСОБА_1 , згідно з платіжної інструкції № 892, стягнуто в дохід держави 1588,68 грн. 
28.02.2025 - з грошового забезпечення ОСОБА_1 , згідно з платіжної інструкції № 1236, стягнуто в дохід держави 1525,17 грн.
Недригайлівський районний суд Сумської області постановою від 03.03.2025 у справі № 585/501/25 встановив, що втрата військового майна, а саме телевізійного бінокуляру Guide TN650 №ZG07B50230W0166, вартістю 223 429 (двісті двадцять гри тисячі чотириста двадцять дев`ять) грн 50 коп, сталася з вини сержанта ОСОБА_1 . Останній у судове засідання не прибув, у матеріалах справи є його заява, у якій він просить розгляд справи провести без його участі, свою вину визнає.
07.03.2025 з грошового забезпечення ОСОБА_1 , згідно з платіжної інструкції № 1627, стягнуто в дохід держави 4642,44 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) № 121-PC від 13.03.2025 командира 3 зенітного кулеметного відділення З зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 сержанта   ОСОБА_1  звільнено у відставку за підпунктом «за станом здоров?я» - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №80 (прийнятий на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) № 121-PC від 13.03.2025) за яким, виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 командира 3 зенітного кулеметного відділення 3 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 
21.03.2025 - з грошового забезпечення ОСОБА_1 , згідно з платіжної інструкції № 1949, стягнуто в дохід держави 2110,71 грн.
21.03.2025 - у зв?язку із виключенням ОСОБА_1 , із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зміною способу відшкодування завданої шкоди, командиром військової частини НОМЕР_1 оголошено наказ «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом втрати військового майна сержантом ОСОБА_2 » від 03.01.2025 № 5» від № 57, а саме внесено зміни у п.4 за яким, після здійснення усіх стягнень з грошового забезпечення ОСОБА_1 та формування кінцевої (остаточної) суми заборгованості, доручено помічнику командира військової частини з правової роботи військової частини НОМЕР_1 здійснити заходи претензійно-позовної роботи встановленим порядком.
28.03.2025 з грошового забезпечення ОСОБА_1 , згідно з платіжної інструкції № 2302, стягнуто в дохід держави 3144,88 грн.
24.04.2025 з грошового забезпечення ОСОБА_1 , згідно з платіжної інструкції № 2920, стягнуто в дохід держави 762,58 грн.
01.05.2025 - військовою частиною НОМЕР_1 отримано від ІНФОРМАЦІЯ_1 (органу забезпечення військової частини НОМЕР_1 , розпорядника бюджетних коштів 3 рівня) Витяг з Книги обліку грошових стягнень та нарахувань ІНФОРМАЦІЯ_1 по номенклатурі 2025 № 389 з платіжними інструкціями, що підтверджує кінцеву (остаточну) суму заборгованості ОСОБА_1 , із урахуванням всіх проведених стягнень згідно наказу № 5 від 03.01.2025.
02.05.2025 на адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , засобами поштового зв?язку, направлено претензію №2 про добровільне відшкодування розміру (суми) завданої шкоди державі. 
У зв`язку із не сплатою відшкодування розміру завданої шкоди, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування
Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (надалі за текстом - Закон №160-ІХ) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Пункт 4 частини першої статті 1 Закону №160-ІХ визначає, що матеріальна відповідальність - це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до пункту 5 часини першої статті 1 Закону №160-ІХ пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.
До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Стаття 3 Закону №160-ІХ визначає, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 згаданого Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Частина друга статті 3 Закону №160-ІХ визначає умови притягнення до матеріальної відповідальності, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, зокрема, виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Пункт 1 частини першої статті 6 згаданого закону визначає, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно зі статтею 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Правовідносини щодо притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності регулюються Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу», Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (надалі за текстом - Статут внутрішньої служби), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (надалі за текстом - Дисциплінарний статут), Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 (надалі за текстом - Порядок №608).
Частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначає, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Стаття 1 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно зі статтею Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Стаття 45 Дисциплінарного статуту визначає, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на військовослужбовців містяться у статті 48 Дисциплінарного статуту, де указано, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г)позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ)попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Як визначає стаття 54 Дисциплінарного статуту командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах «а»-«ґ» статті 48 згаданого Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).
Згідно зі статтями 83, 84 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені згаданим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Стаття 86 Дисциплінарного статуту визначає, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до статті 9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Згідно з вимогами статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
З аналізу згаданих положень вбачається, що обов`язок збереження військовослужбовцем ввіреного йому військового майна випливає із прямої норми закону.
Стаття 16 Статуту внутрішньої служби визначає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців, визначається Порядком №608.
Пунктом 7 Розділу І Порядку №608 визначає, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог згаданого Порядку та положень Закону №160-ІХ.
Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За змістом пункту 3 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до пункту 1 Розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Згідно з вимогами пункту 1 Розділу V Порядку №608 в описовій частині акту службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Пункт 1 розділу VI Порядку №608 визначає, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Особливості проведення службового розслідування за фактами завдання державі матеріальної шкоди визначені у положеннях Розділу VIІІ Порядку №608, де указано, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (п.1 Розділу VIІІ Порядку №608).
Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду (п.2 Розділу VIІІ Порядку №608).
Пунктами 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. (п.11). Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. (п.16).
Військовослужбовець зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою; знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички; знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно); додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки; неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків. (п.128).
Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду
Аналіз викладених норм свідчить, що підставою притягнення військовослужбовця до 
повної матеріальної відповідальності, є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, якими завдано шкоду або збитки.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Перевіряючи правомірність притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності, суд перш за все звертає увагу на те, що позивач на час події, щодо якої проведено службове розслідування, проходив військову службу на посаді командира 3 зенітного кулеметного відділення 3 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до статті 125 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут) командир відділення в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання відділенням завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців відділення, їх військову дисципліну, морально-психологічний стан, охайний зовнішній вигляд, стройову та фізичну підготовку, правильне зберігання, експлуатацію і утримання в належному стані озброєння, техніки та іншого майна відділення.
За змістом статті 126 Статуту командир відділення зобов`язаний, зокрема: підтримувати бойову готовність особового складу, озброєння і техніку відділення; негайно доповідати командирові взводу та головному сержантові взводу про надзвичайні події у відділенні, факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; забезпечувати правильне зберігання і експлуатацію озброєння, техніки та іншого майна відділення, стежити за їх наявністю та утриманням в належному стані, за правильним припасуванням військовослужбовцями спорядження і екіпірування та його обслуговуванням, щодня проводити їх огляд, перевірку наявності та справності, виховувати в особового складу дбайливе ставлення до них; контролювати наявність озброєння і техніки протягом занять (навчань), виконання завдань за призначенням, доповідати командирові взводу та головному сержантові взводу щодо втрат серед особового складу, втрат та пошкодження озброєння і техніки, потреби в їх евакуації та поповненні (відновленні); перевіряти наявність особового складу та наявність, стан і комплектність озброєння, техніки, боєприпасів, навчально-тренувальних, імітаційних та бойових засобів, іншого майна після закінчення занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, проводити технічне обслуговування озброєння і техніки, чищення зброї і шанцевого інструменту, організовувати поповнення боєприпасів та інших матеріально-технічних засобів;
Отже, командир відділення несе особисту відповідальність за стан і збереження озброєння і техніки.
Суд враховує, що наявна у справі роздавальна відомість від 01.07.2024 свідчать про отримання майна, зокрема телевізійний бінокуляр Guide TN650 № ZG07B50230W0166, військовослужбовцем ОСОБА_1 , що підтверджує факт покладення на нього обов`язку щодо забезпечення його збереження.
Відтак, на на відповідача за первісним позовом покладено обов`язок щодо забезпечення належного зберігання, використання та охорони ввіреного йому військового майна. 
Суд відхиляє покликання відповідача за первісним позовом щодо необхідності несення матеріальної відповідальності військовослужбовцем свого відділення на якого він, у звязку з вибуттям у відпустку, в усному порядку поклав обов`язки щодо збереження майна, а також відмовив у виклику і допиту свідків, які мали засвідчити вказану обставину з огляду на наступне.
Порядок тимчасового виконання обов`язків військовослужбовця який обіймає штатну посаду унормовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008). 
У зв`язку зі службовою необхідністю на військовослужбовця, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою рівнозначною або вищою посадою, а саме:

1) вакантною - за його згодою;
2) невакантною - у разі тимчасової відсутності, або внаслідок усунення від виконання службових обов`язків чи відсторонення від виконання службових повноважень військовослужбовця, який її займає (п. 120 Положення № 1153/2008)
Тимчасове виконання обов`язків покладається на військовослужбовців наказом командира (начальника) військової частини (п. 121 Положення № 1153/2008).
Таким чином, покладення відповідних обов`язків за усним наказом командира віддлення не передбачено.
Оцінюючи доводи щодо неповноти проведення службового розслідування суд відзначає таке.
Вказане службове розслідування ініційоване, у зв`язку з доповіддю відповідача за первісним позовом командиру 2 зенітно кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 про те, що він 02.12.2024 (тобто після прибуття з відпустки 08.11.2024) ним виявлено відсутність вказаного майна.
При чому в письмових поясненнях, наданих під час проведення службового розслідування, позивач за зустрічним позовом повідомляв про виявлення відсутності майна 02.12.2024 після повернення з бойового чергування, під час якого зазначений пристрій мав використовуватись для виконання завдань за призначенням.
Крім того, під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 не заперечував своєї вини у допущеному порушенні та не повідомляв обставини його втрати.
Доводи ОСОБА_1 про те, що пояснення були надані під диктовку та не відображають повною мірою його позицію, суд оцінює критично, з огляду на його вік, життєвий досвід та зайняття відповідної посади.
Інші матеріали службового розслідування не містять фактичних даних, які не узгоджуються з його висновками, а позивач за зустрічним позовом не обгрунтовує в чому полягає неповнота.
Водночас на підставі приписів ч. 6 ст. 78 КАС суд враховує що постановою Недригайлівського районного суду Сумської області від 03.03.2025 у справі № 585/501/25 встановлено факт втрати військового майна, а саме телевізійного бінокуляра Guide TN650 № ZG07B50230W0166 вартістю 223 429,50 грн, з вини сержанта ОСОБА_1 . Зазначена постанова набрала законної сили, не була оскаржена та не скасована, у зв`язку з чим має преюдиційне значення для цієї справи в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За таких обставин адміністративний суд не може фактично повторно шляхом проведення процесуальних дій фактично проводити повторне службове розслідування, оскільки відповідач за первісним позовом під час його проведення надавав пояснення протилежного змісту.
Судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди визначений витягом з книги обліку грошових стягнень та нарахувань та підтверджує, що з урахуванням усіх здійснених утримань сформовано кінцеву (остаточну) суму заборгованості ОСОБА_1 перед державою.
При цьому суд враховує, що сам факт здійснення часткового відшкодування шкоди шляхом утримань із грошового забезпечення свідчить про реалізацію наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, а також узгоджується з первинними поясненнями ОСОБА_1 , в яких він визнавав свою вину та погоджувався на відшкодування завданої шкоди.
Водночас, дії відповідача за первісним позом під час проведення службового розслідування кваліфіковано як нестача, з покладенням на нього повної матеріальної відповідальності згідно ст. 6 Закону № 160-IX, тобто як перевищення кількісних показників обсягу військового майна за даними облікових документів над даними про його фактичну наявність.
Підстав для покладення на позивача обмеженої матеріальної відповідальності ні в ході службового розслідування, ні підчас судового розгляду не встановлено, оскільки не встановлено факту завдання шкоди з необережності.
Досліджені судом обставини справи, а також докази, подані сторонами на їх обґрунтування, у своїй сукупності свідчать про те, що військовою частиною НОМЕР_1 у ході службового розслідування належним чином встановлено: факт наявності матеріальної шкоди, її розмір та характер; конкретні обставини, за яких таку шкоду було заподіяно; факт вчинення ОСОБА_1 порушення покладених на нього службових обов`язків; настання негативних наслідків у вигляді завданої шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою зазначеної особи та заподіяною шкодою; а також ступінь вини останнього у вчиненні відповідного правопорушення.
За таких обставин суд доходить висновку, що у військової частини НОМЕР_1 були наявні правові та фактичні підстави для притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у встановленому законом порядку.
Доводи щодо невірного визначення розміру шкоди суд визнає незмістовними, оскільки такий розмір розраховано за даними бухгалтерського обліку за фактичними втратами з урахуванням ступеня його зносу, тобто відповідно до ст. 7 Закону № 160-IX. Розрахунок ступеню зносу відповідачем не оспорюється, а доказів неврахування цін, які діяли на момент вирішення питання про притягнення до матеріальної відповідальності не надано.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ військової частини НОМЕР_1 № 5 в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності відповідає критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обґрунтованим, прийнятим у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, а відтак підстави для його скасування відсутні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у зустрічному позові необхідно відмовити повністю, а первісний позов - задовольнити.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір з відповідача не стягується.
Керуючись статтями 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:
1. Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 , спеціальний рахунок: п/р UA478999980313020115000016719, ЄДРПОУ - 37959255, ГУК у Полт. обл./тг м. Полтава/24060300) завдану матеріальну шкоду, що полягає у втраті військового майна та створенні нестачі у розмірі 209 655 (двісті дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 коп. 
3. У задоволені позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування індивідуального акта - відмовити.
4. Копію судового рішення вручити учасникам справи (їх представникам) в порядку, передбаченому ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 23.03.2026.

Суддя Сас Є.В.