Справа № 697/1665/25 
Провадження № 2/697/62/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2026 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді – Скирди Б.К.,
за участю секретаря судового засідання – Шакало Л.С.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Гончарука А.В.,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – адвоката Ткач В.О. (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Каневі Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі також – відповідач 1), ОСОБА_2 (далі також – відповідач 2) про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.09.1993 позивач уклав шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 14.09.1993 відділом РАГС Канівського міськвиконкому Черкаської області.
З того часу позивач та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, чоловік та дружина, створили сім`ю в розумінні вимог КпШС.
Під час шлюбу позивач з дружиною разом прожили більше 30-ти років, спільних дітей не мали, в свою чергу дружина мала двох неповнолітніх дітей синів: ОСОБА_2 та ОСОБА_2 від попереднього шлюбу, яким позивач був вітчимом, безпосередньо брав участь у їх вихованні, забезпечував матеріально, в подальшому брав участь у отриманні ними освіти, придбанні житла, у їх дорослому віці.
Перебуваючи в цьому шлюбі, позивач з дружиною набули права спільної сумісної власності на нерухоме майно.
У 1995 році позивач з дружиною вступили до садівничого кооперативу «Зелена гірка», розташованого в АДРЕСА_1 , де на протязі до 2004 року побудували жилий садовий будинок загальною площею (кв.м.): 87.4, житлова площа (кв.м.): 53.6, площа земельної ділянки (кв.м.): 1333, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , за власником ОСОБА_5 .
В послідуючому земельна ділянка з кадастровим номером 7110300000:01:007:0190 розміром 0,1200 га, на якій розташовано жилий садовий будинок, у 2007 році було отримано у власність дружиною позивача внаслідок реалізації права приватизації.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
За життя ОСОБА_5 позивач звернувся до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні.
Під час розгляду зазначеної цивільної справи, внаслідок смерті первісного відповідача ОСОБА_5 було замінено правонаступниками ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .
Згідно рішення суду у справі № 697/592/24 від 13.05.2025, яке набрало законної сили 20.06.2025, позов позивача до відповідачів про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні задоволено.
Судом визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , нерухоме майно житловий садовий будинок, загальною площею 87,4 кв.м., житлова площа 53,6 кв.м., розташований за адресою: місто Канів, Черкаський район, Черкаська область.
Позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , виділено 1/2 (одну другу) частину житлового садового будинку загальною площею 87,4 кв.м., житлова площа 53,6 кв.м., розташований за адресою: місто Канів, Черкаський район, Черкаська область.
З урахуванням існування цього рішення суду яким визнано право власності на 1/2 нерухомого майна, яке в свою чергу знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 7110300000:01:007:0190, яка в свою чергу у 2007 році була отримана його дружиною ОСОБА_5 у власність шляхом реалізації права приватизації земельної ділянки, виникають правові підстави визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , права власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7110300000:01:007:0190, на якій розташовано житловий садовий будинок АДРЕСА_3 .
В обгрунтування своєї позиції позивач посилається на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, якою передбачено, що земельна ділянка, одержана особою в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Втім якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, тоді у разі поділу будинок, будівля, споруда, між подружжям та виділу конкретної частки будинку, будівлі, споруди, до особи яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до ст. 120 ЗК України ст. 377 ЦК України.
За цих обставин, позивач реалізовує своє право звернення до суду з метою визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7110300000:01:007:0190, на якій розташовано житловий садовий будинок АДРЕСА_3 .
Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7110300000:01:007:0190, на якій розташовано житловий садовий будинок АДРЕСА_3 .
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.32).
26.09.2025 до суду від представника відповідача 1 ОСОБА_2 – адвоката Ткач В.О. надійшов відзив на позов у якому представник просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки. Пояснила, що вважає заявлені вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач вказує, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 15.09.1993 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Цей факт не заперечується.
Проте право власності на земельну ділянку та будинок було оформлено виключно на померлу: земельна ділянка з кадастровим номером 7110300000:01:007:0190 набута в порядку приватизації; житловий будинок збудований та введений в експлуатацію на ім`я ОСОБА_5 .
Таким чином, спірний будинок і земельна ділянка належали ОСОБА_5 на праві особистої власності, а позивач не набув на них жодних прав під час шлюбу.
Відповідно до частини п`ятої статті 61 СК України в редакції Закону України від 11.01.2011 № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації. Законом України від 17.05.2012 № 4766-VІ «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини/чоловіка», який набрав чинності з 13.06.2012, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, змінено. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини/чоловіка. Частину п`яту статті 61 СК України виключено.
У період часу з 8 лютого 2011 року по 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалася спільною сумісною власністю подружжя; до 8 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.
Земельна ділянка, набута дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.
Однак, звертає увагу на вимоги статті 120 ЗК України, якою передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка включає спірне нерухоме майно. Позивач дійсно є чоловіком спадкодавця і спадкоємцем першої черги разом із дітьми померлої (ст. 1261 ЦК України). Проте він може реалізувати свої права лише шляхом прийняття спадщини, а не шляхом визнання за ним половини майна у порядку поділу спільної сумісної власності.
Вимога позивача про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки фактично спрямована на змішування правових режимів майна подружжя та спадкування, що суперечить закону та судовій практиці.
Позивач, як спадкоємець, може претендувати лише на свою спадкову частку у спірному майні, але підстав для визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки як спільної власності подружжя не існує.
Вважає, що земельна ділянка площею 1200 кв.м., розташована в садівничому товаристві «Зелена гірка» м. Канів Черкаської області, з кадастровим номером 7110300000:01:007:0190, належало ОСОБА_5 на праві приватної власності та не підлягає поділу (т.1 а.с.78-81).
06.11.2025 до суду від представника відповідача 1 ОСОБА_2 – адвоката Ткач В.О. надійшла заява про зупинення провадження у справі № 697/1665/25 до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 697/840/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблина Сергій Вячеславович, про визнання недійсним договору дарування та заповіту (т.1 а.с.105-106).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Ткач В.О. про зупинення провадження – відмовлено (т.1 а.с.206-208).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2025 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с.231).
13.02.2026 позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Гончарук А.В. надали до суду клопотання про визнання ОСОБА_2 неналежним відповідачем у справі та припинити процесуальні повноваження як сторони в цій справі (т.1 а.с.256).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.03.2026 клопотання позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Гончарука А.В. про виключення співвідповідача ОСОБА_2 у справі задоволено; виключено ОСОБА_2 з кола відповідачів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки (т.2 а.с.18-19).
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що вони з дружиною разом побудували під час шлюбу будинок, а земельну ділянку виділили дружині. На даний час він не має можливості обслуговувати свій будинок, а тому необхідно виділити йому відповідну частину земельної ділянки.
Представник позивача - адвокат Гончарук А.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, які зазначені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти надання 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування будинку, проте заперечував проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки, оскільки вважає, що земля приватизована його покійною матір`ю, а тому не може ділитися між подружжям.
Представник відповідача – адвокат Ткач В.О. в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні, оскільки земельна ділянка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності та була виділена їй особисто шляхом приватизації.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, вислухавши пояснення учасників процесу, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 14.09.1993 в Канівському міськвиконкомі Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 14.09.1993 (т.1 а.с.10).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 06.08.2024 (т.1 а.с.11).
Відповідно до заповіту ОСОБА_5 складеного 30.03.2024 та зареєстрованого в реєстрі № 1374, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті призначила спадкоємцями всього її майна, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також всього того, що відповідно до законодавства України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на 1/2 частку у праві власності вищевказаного майна та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1/2 частку у праві власності вищевказаного майна (т.1 а.с.172-173).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Канівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (т.1 а.с.157, 170).
Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 20.08.2024, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мама ОСОБА_5 , 1950 року народження. Останнє місце проживання було АДРЕСА_4 . Після смерті матері відкрилася спадщина. На день її смерті залишилося спадкове майно, на яке померла залишила заповіт на все своє майно, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. за реєстровим номером № 1374 на його ім`я та на ім`я ОСОБА_2 в рівних частинах. Він, ОСОБА_2 від отримання спадкового майна за заповітом відмовляється на користь спадкоємця за заповітом – ОСОБА_2 , 1970 року народження (т.1 а.с.182).
З заяви ОСОБА_5 від 26.06.2006 адресованої Канівському міському голові Коломійцю В.В. вбачається, що ОСОБА_5 відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України «Про порядок безоплатної приватизації земельних ділянок» просить передати їй безоплатно у власність земельну ділянку площею 1200 кв.м. для ведення садівництва. Земельна ділянка розташована в м. Каневі в с/т «Зелена гірка» (т.1 а.с.17).
Відповідно до листа виконавчого комітету Канівської міської ради № 1610 від 29.07.2007 адресованого ОСОБА_5 , розглянувши клопотання (вх.№ 749з від 26.06.2007) Канівська міська рада надає дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку з метою передачі їй земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва в с/т «Зелена гірка» (т.1 а.с.17).
Рішенням Канівської міської ради V скликання № 7-20 від 09.08.2007 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» вирішено передати у власність земельні ділянки для ведення садівництва з видачею Державних актів на право власності на земельну ділянку громадянам – ОСОБА_5 – земельну ділянку площею 1200 кв.м. в с/т «Зелена гірка» (т.1 а.с.18).
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7104068602016 від 18.08.2016, земельна ділянка площею 0,1200 га, кадастровий номер 7110300000:01:007:0190 розташована за адресою: АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_5 (т.1 а.с.19, т.2 а.с.7).
Згідно з Державним актом на право на земельну ділянку Серії ЯЕ № 615833, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 1200 кв.м., яка розташована – садівниче товариство «Зелена гірка» м. Канів Черкаської області, цільове призначення – для ведення садівництва (т.2 а.с.13).
Відповідно до рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/592/24 від 13.05.2025, визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , нерухоме майно житловий садовий будинок, загальною площею 87,4 кв.м., житлова площа 53,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; виділено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 1/2 (одну другу) частину житлового садового будинку загальною площею 87,4 кв.м., житлова площа 53,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6-9).
Також в даному рішенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2006 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 363962015 від 31.01.2024, ОСОБА_5 є власником садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.8).
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає про те, що оскільки він разом з покійною дружиною ОСОБА_5 спільно нажили майно: житловий садовий будинок та земельну ділянку, на якій він знаходиться, рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області вказаний житловий будинок визнано спільною сумісною власністю подружжя та виділено йому 1/2 частину будинку, а тому він має право і на 1/2 частини земельної ділянки, на якій він розташований.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.
Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
В силу ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації є особистою приватною власністю чоловіка, дружини.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.
Окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
В постанові Верховного суду України від 09.12.2015 у справі №6-814цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №2-3392/11 викладено висновок щодо застосування норми права за подібних правовідносин, згідно якому «Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_7 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі статті 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.
В свою чергу, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.
З наданого до суду копії рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/592/24 від 13.05.2025, яке набрало законної сили 20.06.2025, вбачається, що житловий садовий будинок, загальною площею 87,4 кв.м., житлова площа 53,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 та виділено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 1/2 (одну другу) частину вказаного житлового садового будинку.
Вказаний житловий садовий будинок, який визнано спільною сумісною власністю подружжя, та 1/2 частину якого виділено позивачу, знаходиться на земельний ділянці з кадастровим номером 7110300000:01:007:0190 площею 0,1200 га з цільовим призначенням для ведення садівництва.
При цьому, як зазначено вище, зазначена земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_5 , спадкоємцями якої за заповітом є її сини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У частині першій статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку (ч. 1 ст. 120 ЗК України).
Перехід права власності або користування земельною ділянкою при набутті, переході права власності на розташовані на ній жилий будинок, будівлю або споруду урегульовано нормами ст.ст. 377, 381 ЦК України та ст.ст. 120, 125 ЗК України.
Зазначені норми, в першу чергу ст. 120 ЗК України, закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За вказаною нормою земельного законодавства визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правовогорегулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому, при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу/набуття права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності або користування земельною ділянкою в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Частиною 2 статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.
Земельна ділянка, одержана особою в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Втім, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, тоді у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17, від 29 вересня 2022 року у справі № 359/924/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 206/6366/17.
У разі, якщо одним із подружжя під час шлюбу, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, придбано будинок, то в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право другого з подружжя на частину будинку. У зв`язку з тим, що земельну ділянку виділено у власність для обслуговування цього будинку, то в чоловіка, за яким визнається право власності на 1/2 частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11).
Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
В постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року в справі № 359/924/20 вказано, що спірна земельна ділянка виділена у власність ОСОБА_3 для обслуговування будинку, побудованого в період шлюбу, тому, з урахуванням наведених висновків Верховного Суду, в подружжя, за яким визнається право власності на частину будинку, у такій самій частці виникає й право спільної власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.
З врахуванням зазначеного, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок про те, що оскільки споруджений на земельній ділянці житловий будинок є спільним майном подружжя, тому з моменту набуття права власності на житловий будинок до відповідача перейшло право власності і на земельну ділянку під ним в частці, розмір якої відповідає частці у праві на будинок. Отже до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 ввійшла лише половина у праві на спірну земельну ділянку. Такі висновки відповідають правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19).
Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (провадження № 14-458цс18)).
Аналогічні висновки щодо переходу права власності на земельну ділянку до особи у разі набуття у власність житлового будинку містяться в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18), від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17 (провадження № 61-35533св18), від 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19 (провадження № 61-19224св19), від 16 листопада 2022 року у справі № 127/11015/21 (провадження № 61-4122св22), від 12 липня 2023 року у справі № 607/198/22 (провадження № 61-9975св22), від 10 грудня 2025 року у справі № 367/6960/18 (провадження № 61-17319 св 24).
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) звернула увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація – будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Стаття 381 ЦК України визначає садибу як об`єкт права власності. Так, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій прояв, зокрема, у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України (див. постанови від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18, від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16).
Житловий садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було визнано спільною сумісною власністю подружжя та виділено позивачу 1/2 частину вказаного житлового садового будинку на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.05.2025 у справі № 697/592/24.
Тому, враховуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що оскільки споруджений житловий садовий будинок на земельній ділянці з кадастровим номером 7110300000:01:007:0190 площею 0,1200 га, визнано спільним майном подружжя, тому, до позивача перейшло право власності і на земельну ділянку, на якій він розташований, в частці, розмір якої відповідає частці у праві на будинок, а саме 1/2 частки земельної ділянки.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером 7110300000:01:007:0190, на якій розташовано житловий садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 20.03.2026.

Головуючий Б . К . Скирда