Справа № 183/11622/25
№ 2/183/3868/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Сіверськодонецьк в особі Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про:
- визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,2 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м,
В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2025 року ОСОБА_1 (надалі – позивач), через представника – адвоката Лимара А. В., звернулася до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 через початок бойових дій та тимчасову окупацію вимушено перемістилась з м. Сіверськодонецьк Луганської області в Хмельницьку область. Позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,2 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м (надалі за текстом – квартира), тобто в населеному пункті, в якому органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Позивач набула право власності на квартиру внаслідок приватизації, на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради від 08 грудня 1997 року № 1690 на ім`я: ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » змінено на « ОСОБА_4 »). 
У ході воєнної агресії російської федерації Сіверськодонецька міська територіальна громада Луганської області окупована з 25 червня 2022 року Постановою Верховної Ради України від 19 вересня 2024 року № 3984-IX місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району Луганської області перейменовано на місто Сіверськодонецьк. При терміновому виїзді з м. Сіверськодонецьк позивачем було втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житло. До моменту переміщення позивач постійно проживала та була зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом в паспорті про прописку (реєстрацію) та витягом з реєстру територіальної громади.
Позивач звернулась до Управління житлово-комунального господарства Сіверськодонецької міської військової адміністрації стосовно відновлення документів на квартиру. У відповідь на звернення Управління житлово-комунального господарства Луганської області, листом № 33-03 від 23 травня 2023 року підтвердив факт приватизації позивачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,2 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м, на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради від 08 грудня 1997 року № 1690. У зв`язку з проведенням військових дій в Україні, орган приватизації Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації не має можливості видати дублікати свідоцтв про право власності на житло. Зважаючи на те, що право власності позивачем набувалося до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, воно не зареєстровано в цих реєстрах.
Рішенням про відмову в проведенні № 81371221 від 16 жовтня 2025 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області, за результатами розгляду заяви від 13 жовтня 2025 року №69365427, відмовлено у проведенні реєстраційних дій за Заявою, у зв`язку з тим, що неможливо підтвердити державну реєстрацію прав на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у встановленому законодавством порядком на паперових носіях інформації, оскільки відповідно інформації наданої Сіверськодонецькою міською військовою адміністрацією від 14 жовтня 2025 року за № 3604 ВА/2025, архівні документи комунального підприємства Сіверськодонецьке БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були. Сіверськодонецька міська територіальна громада на сьогоднішній день є окупованою.
Представник указує, що доказами, що підтверджують право власності позивача є відповіді обслуговуючих підприємств, які надають комунальні послуги. Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15, 16, 316, 328, 392 ЦК України вказує, що право власності на квартиру позивач набула до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Зазначає норми Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» та наголошує на застосуванні положень ст. 12, ч. 2, 3 ст. 15 Закону України «Про власність», ч. 1, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 09 червня 1995 року, пункт 5 ППВССУ від 07 лютого 2014 року № 5, постанову Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15.
Постановленою суддею ухвалою від 18 листопада 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 
Постановленою судом ухвалою від 19 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, також не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином. Подав клопотання про розгляд справи у його відсутність 
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке.
За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України).
За положеннями ст. 77 – 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами 2 – 4, 8, 9 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Так, представник позивача у позові вказує, що позивач має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,2 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м, та що вона втратила оригінал свідоцтва про право власності, не має можливості його відновити чи підтвердити своє право через знаходження архівних документів та органів, які здійснювали реєстрацію права на тимчасово окупованій території України.
На підтвердження вказаного представник надає суду:
- копію паспорту громадянки України позивача серії НОМЕР_1 , аркуші 10-11 якого містять зареєстроване місце проживання з 27 листопада 1986 року в АДРЕСА_1 /а.с.8-9/;
- копію довідки від 27 квітня 2024 року № 6821-5003260860 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи ОСОБА_1 /а.с.10/, витяг з реєстру територіальної громади № 2022/001035386 від 08 листопада 2022 року щодо ОСОБА_1 , в яких зареєстроване місце проживання позивача вказано: АДРЕСА_1 /а.с.11/. При цьому, у витягу дата реєстрації вказана 11 серпня 1999 року, а у довідці місце фактичного проживання, як ВПО позивача – АДРЕСА_2 ;
- копію відповіді № 01-50-25/2/14 від 12 серпня 2025 року Енергопостачальної компанії ТОВ «ЕНЕРА СХІД» /а.с.16/ на адвокатський запит представника позивача /а.с.14/, згідно з якою Товариство підтверджує, що між ТОВ «ЕНЕРА СХІД» та ОСОБА_1 був укладений публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та відкрито особовий рахунок НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 . На день відповіді всі первинні документи … знаходяться на тимчасово окупованій території;
- копію відповіді АТ «Сєвєродонецька ТЕЦ» /а.с.17/ на адвокатський запит представника позивача /а.с.13/, згідно з якою, за адресою: АДРЕСА_1 дійсно зафіксовано споживач ОСОБА_1 за наявною інформацією Товариства, між ОСОБА_1 та АТ «Сєвєродонецька ТЕЦ» публічних договір не укладалося;
- копію таблиці із зазначенням послуг, компаній та особових рахунків, балансу, в якій вказано адресу: АДРЕСА_1 , номери особових рахунків (газопостачання НОМЕР_3 ; розподіл газу 2700100957; вивезення ТПВ 0911803100640; електропостачання SD_0126-064; теплопостачання (30303), водопостачання та водовідведення, квартплата, домофон – НОМЕР_4 ) /а.с.21/;
- копію відповіді Управління житлово-комунального господарства від 23 травня 2023 року № 33-03 ОСОБА_5 /а.с.19/, згідно з якою стосовно відновлення документів на квартиру повідомлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 приватизована на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради від 08 грудня 1997 року № 1690 на ім`я: ОСОБА_2 . Загальна площа квартири 31,2 м2, житлова 16,6 м2. Відповідно до п. 25 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності на житло за письмовою заявою власника (співвласників) Органом приватизації видається його дублікат. На теперішній час, на жаль, у зв`язку з проведенням військових дій в Україні Орган приватизації Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації не має можливості видавати дублікати свідоцтв про право власності на житло /а.с.19/;
- копію свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 15 квітня 1999 року про одруження 15 квітня 1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.20/;
- копію відповіді № 718 ВС/ЗГ від 22 травня 2023 року Сєвєродонецької міської військової адміністрації, згідно з якою на звернення від 10 травня 2023 року про пошкоджене/знищене майно та про включення до переліку майна, яке підлягає обстеженню, повідомляю, що інформацію про пошкоджене майно – квартиру АДРЕСА_3 , та його власника внесено до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації (далі – РПЗМ). Реєстраційний номер означеного об`єкта нерухомого майна в РПЗМ - ОНМ-18.05.2023-86284. Подальші дії стосовно внесеного до РПЗМ пошкодженого майна (визначення технічного стану об`єкту, складання акту комісійного обстеження тощо) з метою визначення стану його руйнації, можливості подальшої експлуатації, відновлення та розрахунку завданих збитків можливі лише після фактичного огляду пошкодженого об`єкту спеціалістами на місцевості, здійснення експертної оцінки суб`єктом оціночної діяльності після деокупації території Сєвєродонецької міської територіальної громади, створення безпечних умов (очищення території від вибухонебезпечних засобів) для здійснення всіх необхідних робіт /а.с.18/;
- рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Блажко А. М., Виконавчого комітету Кам`янсць-Подільської міської ради, Хмельницька обл., відповідно до якого, розглянувши заяву від 13 жовтня 2023 за реєстраційним номером 69365427 (далі – Заява) відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: не можливо підтвердити державну реєстрацію прав на об`єкт нерухомого майна, що розташований та адресою: АДРЕСА_1 в встановленому законодавством порядком на паперових носіях інформації, оскільки відповідно інформації наданої Сіверськодонецькою міською військовою адміністрацією віл 14 жовтня 2025 року за № 3604 ВА/2025, архівні документи комунального підприємства Сіверськодонецьке БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були Сіверськодонецьке міська територіальна громада на сьогоднішній день с окупованою російською федерацією /а.с.15/.
Вирішуючи позов, суд ураховує таке.
Дійсно, на день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою. Про це свідчить те, що Сіверськодонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. 
Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості.
Про зазначене свідчить й надані позивачем у засвідчених копіях рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Блажко А. М., відповідь Управління житлово-комунального господарства від 23 травня 2023 року № 33-03.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
За ст. 12 Закону України «Про власність», чинного у 1997 році, праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.
Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність», чинного у 1997 році, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.
За ст. 9, 48 ЖК України, в редакціях, чинних на 1997 рік, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі. Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 08 грудня 1997 року Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Згідно з ч. 1 – 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 08 грудня 1997 року приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
Також, до 24 травня 2001 року порядок складання та видачі технічного паспорту на будинок регулювався Інструкцією про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації, затвердженої Наказом статистичного управління СРСР від 15 липня 1985 року № 380, згідно з п. 2.1 якого, головними документами, які встановлюють право власності на будівлі є, в тому числі, реєстраційні посвідчення комунальних органів. 
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд звертає увагу, що представником позивача у позовній заяві вказано правову підставу набуття позивачем права власності, дату набуття такого права – приватизація 08 грудня 1997 року, про що видане відповідне свідоцтво. Надані суду докази підтверджують реєстрацію місця проживання позивача у квартирі. Водночас, суду не подано належних та допустимих доказів, які-б свідчили про набуття саме і лише позивачем права власності на квартиру в процесі приватизації, підготовки та оформлення документів про передачу у власність громадян, звернення позивача до органу приватизації, прийняття рішення (наказу) органу приватизації та подальшої реєстрації такого права, реалізації житлового чеку, тощо. Сама лише оплата комунальних послуг, відкриття рахунків та реєстрація місця проживання не вказує про належне набуття житла у власність.
При цьому, до відповіді Управління житлово-комунального господарства від 23 травня 2023 року № 33-03 суд відноситься критично, оскільки з наданої позивачем копії незрозуміло, на підставі аналізу якої інформації, письмових, речових чи електронних доказів начальником УЖКГ Сєвєродонецької міської ВА Ковалевським А. надано відповідь про приватизацію ОСОБА_2 квартири та чому, підтверджуючи інформацію про право власності, посадова особа у відповіді зазначає про неможливість видачі дубліката. 
За ч. 5, 7 ст. 81, ч. 1 ст. 84 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач клопотання про витребування таких відомостей не заявляв. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, в тому числі, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). 
Доказів на підтвердження того, що позивач зверталась до начальника УЖКГ Сєвєродонецької міської ВА за наданням доказів на підтвердження відповіді від 23 травня 2023 року № 33-03 суду не надано, як не надано й доказів відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності на спірну квартиру на момент розгляду справи. Також ненадання суду реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна позбавляє суд можливості самостійно перевірити дані реєстру за допомогою загальнодоступних даних.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням викладеного суд висновує, що надані суду у сукупності докази не підтверджують з достатньою долею вірогідності те, що позивач на момент розгляду справи є власником спірного майна, набула у минулому право власності та не відчужила його до розгляду справи судом і висновок про право власності позивача чає характер припущення. 
За таких обставин в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі за недоведеністю.
Судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
у задоволенні позову  ОСОБА_1 – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення у повному обсязі складене та підписане 24 квітня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; проживає, як ВПО, за адресою: АДРЕСА_2 ;
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32.

Суддя         Д. О. Парфьонов