ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року	справа № 380/20496/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення командира Військової частини НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 у звільненні із військової служби, яке оформлене листом від 03.10.2025 № 17115/2;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_2 , повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби, який подано 22.09.2025 та зареєстровано у Військовій частині НОМЕР_1 за вх. 4129 разом з доданими до нього документами та звільнити з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу") як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду.
Ухвалою судді від 20.10.2025 відкрите спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
Ухвалою від 22.01.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про залучення співвідповідача.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . ОСОБА_1 09.07.2025 подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі ч. 12. ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи. Листом Військової частини НОМЕР_1 № 14679/2 від 02.09.2025 позивача було повідомлено про відсутність підстав для звільнення з огляду на те, що у ОСОБА_2 наявна сестра ОСОБА_3 та до рапорту не додано документів, що підтверджують потребу в постійному сторонньому догляді ОСОБА_3 . Позивач повторно 22.09.2025 подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, до якого, зокрема, додатково було додано документи, які підтверджують неможливість ОСОБА_3 здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 . Водночас, командир Військової частини НОМЕР_1 , полковник ОСОБА_4 за результатом розгляду рапорту виніс рішення, оформлене листом від 03.10.2025 № 17115/2, яким позивачу відмовлено у задоволенні рапорту, у зв`язку з тим, що окрім сина ОСОБА_1 , наявні родинні зв`язки першого ступеня споріднення: сестра - ОСОБА_3 , 1982 р.н.»
Відповідач подав відзив на позовну заяву від 28.10.2025 (вх. № 86118), у якому зазначає, що як видно із акту обстеження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.08.2025 у ОСОБА_2 (мати), 1969 р.н., окрім сина ОСОБА_1 , наявні родинні зв`язки першого ступеня споріднення сестра - ОСОБА_3 , 1982 р.н.
Однак, позивач не надав документів, які б доводили, що інші особи першого чи другого ступеня споріднення, зокрема ОСОБА_3 (рідна сестра матері) потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, як визначено у абзаці 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Просить відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 09.07.2025 подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі ч. 12. ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи.
Військова частина НОМЕР_1 листом від 02.09.2025 № 14679/2 повідомила що, як вбачається із акту обстеження сімейно стану військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.08.2025 у ОСОБА_2 наявна сестра ОСОБА_3 . До рапорту не долучено висновку медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу у постійному догляді ОСОБА_3 . На даний момент підстави для звільнення солдата ОСОБА_1 на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 підпункту «г» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - відсутні з огляду на те, що не надано документів, що підтверджують потребу у постійному сторонньому догляді ОСОБА_3 
ОСОБА_1 22.09.2025 подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду.
Додатки: копія паспорту НОМЕР_4 та РНОКҐІП НОМЕР_3 ОСОБА_1 , копія нотаріально завіреної заяви ОСОБА_2 , копія паспорту НОМЕР_5 та РНОКПП НОМЕР_6 ОСОБА_2 , копія Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 214/25/377/В щодо ОСОБА_2 , копія акту на предмет проживання ОСОБА_1 за місцем проживання матері ОСОБА_2 , виданого Борщагівською сільською радою, копія свідоцтва серія НОМЕР_7 про народження ОСОБА_1 , копія свідоцтва серія НОМЕР_8 про шлюб ОСОБА_2 , копія Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення інвалідності II групи ОСОБА_5 , копія висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують послуги з догляду на професійній основі щодо ОСОБА_5 , копія Акту перевірки сімейного стану військовослужбовця, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 05.08.2025, заява ОСОБА_3 , завірена Консулом Консульства України в м. Брно Чеської республіки, про відмову від здійснення догляду з вказаних причин № 570-948 від 25.08.2025, копія пенсійного посвідчення ОСОБА_6 , 1946 р.н. , матері ОСОБА_2 , яка проживає в іншому місті, копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копія медичної Довідки ЛКК від 29.08.2025 № 1045, копія довідки від лікаря-психіатра № б/н від 22.07.2025, копія довідки від сімейного лікаря від 22.07.2025 № 904 видані ОСОБА_6 .
Військова частина НОМЕР_1 листом від 03.10.2025 № 17115/2 повідомила що, як вбачається із акту обстеження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.08.2025 у ОСОБА_2 (мати), 1969 р.н., окрім сина ОСОБА_1 , наявні родинні зв`язки першого ступеня споріднення сестра - ОСОБА_3 , 1982 р.н.. Солдат ОСОБА_1 не надав документів, які б доводили, що інші особи першого ступеня спорідненості, потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, як визначено у абзаці 13 пункту - частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, тому підстави для звільнення відсутні.
Вважаючи протиправним рішення відповідача за результатом заяви, позивач звернувся з позовом до суду.
Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України визначено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено та триває на момент розгляду справи.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
За приписами п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу", у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно із пунктом 12 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009), встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 13 Положення № 1115/2009 право видавати накази по особовому складу мають Голова Державної прикордонної служби України та згідно з визначеними ним повноваженнями посадові особи з числа його заступників, керівник розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, начальники (командири) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, ректор вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, начальники навчальних центрів, науково-дослідних установ та органів забезпечення, які утримуються на окремих штатах і за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище (далі - начальники).
На підставі пункту 288 Положення № 1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
Пунктом 279 Положення № 1115/2009 визначено, що військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.
Разом з цим, з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону № 2232-XII, а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону № 2232-XII. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону № 2232-XII.
Таким чином, з моменту 24.02.2022 (Укази Президента України № 64/2022 та № 69/2022) військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону № 2232-XII.
Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує.
У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 380/16966/24).
Приписами абзацу другого частини 1 статті 1265 Цивільного кодексу України унормовано, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.
Статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до статті 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Суд установив, що 22.09.2025 до відповідача надійшов рапорт позивача, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
Водночас, згідно з актом обстеження сімейного стану військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.08.2025 у ОСОБА_2 наявна сестра ОСОБА_3 .
Сторона позивача не заперечує наявність у ОСОБА_2 сестри ОСОБА_3 .
Доказів того, що ОСОБА_3 потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та не може здійснювати постійний догляд за сестрою ОСОБА_2 учасниками справи суду не подано.
Щодо обставин перебування ОСОБА_3 за кордоном, суд зазначає, що матеріалах даної адміністративної справи наявна посвідка на проживання № НОМЕР_9 , видана Міністерством внутрішніх справ Чеської республіки 02.12.2025.
Водночас, у спірному випадку із рапортом про звільнення з військової служби позивач звернувся 22.09.2025, з огляду на що суд позбавлений можливості встановити обставини перебування ОСОБА_3 за кордоном станом на день звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби.
При цьому, у матеріалах справи відсутній закордонний паспорт ОСОБА_3 з відмітками про перетин кордону.
Таким чином, наявні в матеріалах справи докази та установлені судом під час вирішення спору по суті обставини свідчать про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі його рапорту від 22.09.2025.
Водночас суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення із рапортом про звільнення з військової служби за наявності належних доказів, що підтверджують підстави для такого звільнення.
Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо судового збору, то такий на підставі статті 139 КАС України покладається на позивача.
Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
2. Судові витрати покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 06.03.2026.

Суддя Кедик М.В.