ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 р. 	Справа № 480/2265/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 (головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек) у справі №480/2265/25
за позовом ОСОБА_1 
до  НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням в запас.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) дорахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 1 рік служби, відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 задоволено частково позов. 
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повних 24 роки календарної служби.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати таке рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що позивач звільнений з військової служби наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №154-ОС від 31.01.2025 року. 
Зазначає, що на підставі наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №238-ОС від 14.02.2025 позивачу в лютому 2025 року нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років. 
Посилаючись на приписи Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яка затверджена наказом МВС від 25.06.2018 №558 зазначає, що відповідачем при нарахуванні календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні правомірно не враховано строкову службу позивача. 
Вважає, що відповідач діяв законно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами України. 
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу. 
На підставі положень ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивача, звільнено з військової служби у запас наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 31.01.2025 № 154-ОС за підпунктом “б” (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу) п.3 ч.5 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, із правом носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з 14.02.2025 року (а.с.8).
Згідно вказаного наказу, вислуга років станом на 14.02.2025 року становить: календарна - 25 років 04 місяці 16 днів; пільгова - 12 років 00 місяці 04 дні. Загальна вислуга років для призначення пенсії - 37 років 04 місяці 20 днів.
Крім того, відповідно до цього наказу наказано виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років.
Відповідно до розрахункового листа за лютий 2025 року, позивачу виплачено грошову допомогу при звільненні, відповідно до наказу від 14.02.2025 року №238-ОС, тобто за 24 повних календарних років (а.с.24).
Позивач, вважаючи, що відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу в меншому розмірі, оскільки її розрахунок здійснено із врахуванням вислуги 24 календарних років, без врахування строкової військової служби, проте як така вислуга позивача становить 25 років, звернувся з позовом до суду. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення протиправно не враховано період проходження останнім строкової військової служби. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі по тексту - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно із ст.1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 ст.9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: зокрема, за станом здоров`я.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (абз.23 п.3 ч.2 ст.15 Закону №2011-XII).
Частиною 6 ст.2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу” (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ), визначено такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі по тексту - Інструкція №558), главою 9 розділу V якої визначено порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Згідно із п.п.1 п.1 глв.9 розд. V Інструкції №558, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: за станом здоров`я.
Відповідно до п.4 глв. 9 розд. V Інструкції №558, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, визначена пунктами 1, 2 цієї глави, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб” (п.5 глв.9 розд.V Інструкції № 558).
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб” (далі по тексту - Постанова №393) визначено, що для призначення пенсій за вислугу років, відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах “б”-“д”, “ж” і “з” статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.
Пунктом 4 Постанови №393 визначено, що період строкової військової служби зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а періоди, що зараховуються на пільгових умовах, - для визначення розміру пенсії.
Відповідно до абз.8 п.10 Постанови №393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та осіб, зазначених в абзаці дев`ятому цього пункту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах та на умовах, установлених п.2 ст.15 Закону №2011-XII.
Згідно із абз.10 п.10 Постанови № 393, строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Отже, військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, звільнений зі служби 14.02.2025 у запас за підпунктом “б” (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу) п.3 ч.5 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, із правом носіння військової форми одягу.
Сторонами по справі визнається, що вислуга років позивача станом на день звільнення становить: календарна - 25 років 04 місяці 16 днів; пільгова - 12 років 00 місяці 04 дні. Загальна вислуга років для призначення пенсії - 37 років 04 місяці 20 днів. 
Під час виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, відповідачем враховано лише 24 повних календарних років, а не 25 повних календарних років, оскільки не враховано період проходження останнім строкової військової служби (1 повний календарний рік). 
Колегія суддів зазначає, що оскільки положеннями ст.15 Закону №2011-XII та п.10 Постанови №393 виплата одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям строкової служби не передбачена, а отже, при звільненні із строкової військової служби позивач не набув права на виплату такої допомоги та її не отримував, тому відповідно до абз.23 пп.3 п.2 ст.15 Закону №2011-XII цей період попередньої військової служби (строкової військової служби) (1 повний календарний рік) мав бути врахований відповідачем при виплаті одноразової грошової допомоги під час звільнення позивача з військової служби, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.
Посилання апелянта на п.5 гл.9 розд.V Інструкції №558, колегія суддів вважає помилковим, оскільки дана норма не містить приписів щодо не зарахування строкової служби до календарної вислуги років, а тому враховуючи наведені вище висновки суду, позивач має право на перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років, з урахування періоду строкової військової служби.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власних дій.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині задоволення позову без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 у справі №480/2265/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц