Справа № 452/298/25 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1988/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИЛА:
У січня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 470673-КС-007 від 26.06.2024 у розмірі 114664 грн 88 коп., яка складається з 33000 грн заборгованості за тілом кредиту, 76714 грн 88 коп. заборгованості за відсотками, 4950 грн заборгованості за комісією.
В обґрунтування позову покликалось на те, що 26.06.2024 між сторонами в електронній формі укладено кредитний договір № 470673-КС-007, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 33000 грн зі сплатою 1,15013537 % за кожен день користування такими за зниженою процентною ставкою, 1,5 % на день за стандартною відсотковою ставкою та одноразової комісії за видачу кредиту у розмірі 4950 грн. Відповідач не виконала в повному обсязі свого обов`язку щодо повернення грошових коштів, сплативши на погашення заборгованості грошові кошти у розмірі 4400 грн, у зв`язку із чим утворилася згадана заборгованість. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 470673-КС-007 від 26.06.2024 у розмірі 96543 грн 78 коп., яка складається з 33000 грн заборгованості по тілу кредиту, 58593 грн 78 коп. заборгованості по відсоткам, 4950 грн заборгованості за комісією.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп.
Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».
В апеляційній скарзі посилається на необгрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 18 121,10 грн.
Зазначає, що проценти за користування кредитом нараховані в межах строку дії договору — до 11.12.2024 року — за кожен день користування на залишок тіла кредиту, відповідно до умов договору, Правил та статей 1048, 1050, 1056-1 ЦК України. Штрафні санкції позивачем не нараховувалися та до позовних вимог не включені. Загальна сума процентів у розмірі 47 850,00 грн була б можливою виключно за умови належного та своєчасного виконання відповідачем зобов`язань згідно з графіком платежів. Натомість відповідачем допущено порушення умов договору та прострочення виконання зобов`язань, у зв`язку з чим, відповідно до п. 3.2.2 договору, з восьмого дня прострочення першого платежу застосовано стандартну процентну ставку 1,50000000 % на день. Позовні вимоги заявлені виключно про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих на залишок тіла кредиту в межах строку дії договору. Загальна сума заборгованості, заявлена до стягнення, становить 114 664,88 грн. З огляду на викладене, розрахунок заборгованості є таким, що відповідає умовам договору та вимогам закону, а позовні вимоги — законними й обґрунтованими. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дійшов помилкових висновків у частині відмови в задоволенні позовних вимог на суму 18 121,10 грн, у зв`язку з чим оскаржуване рішення в цій частині не можна визнати законним та обґрунтованим.
Просить рішення суду змінити в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» суми заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Бізнес Позика», а саме: змінити стягнену суму з 58 593,78 грн на нову суму - 76 714,88 (сімдесят шість тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 88 копійок. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду сторони не повідомили, тому неявка учасників відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Так, судом установлено, що 26.06.2024 ОСОБА_1 уклала з ТзОВ «Бізнес Позика» договір № 470673-КС-007 про надання споживчого кредиту, шляхом підписання такого, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір та паспорту споживчого кредиту електронним підписом одноразовими ідентифікаторами UA-0079, UA-6829, згідно яких відповідачу надано кредит у розмірі 33000 грн строком на 169 днів (24 тижні) зі сплатою 1,15013537 % за кожен день користування кредитними коштами за зниженою відсотковою ставкою, 1,5 % в день за стандартною відсотковою ставкою, комісія за надання кредиту становить 4950 грн.
Як убачається з інформаційної довідки № 2858/01 від 16 січня 2025 року та виписки за договором б/н, за період з 26.06.2024 по 11.12.2024, позивачем 26.06.2024 надано відповідачу грошові кошти в розмірі 33000 грн.
Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не отримувала від позивача вказані грошові кошти, а також не підписувала відповідного кредитного договору ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.
Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувалася здійснювати погашення кредитної заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитом. Проте свої обов`язки вона виконала не в повному обсязі: частково сплатила заборгованість за кредитом у сумі 4400 грн, не повернула кредит у встановлений строк та не сплатила проценти за користування кредитними коштами. У результаті утворилася заборгованість у загальному розмірі 114 664 грн 88 коп., з яких: 33 000 грн — заборгованість за основною сумою кредиту, 76 714 грн 88 коп. — заборгованість за відсотками, 4 950 грн — заборгованість за комісією. Зазначена сума підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом від 14.01.2025 та довідкою про стан заборгованості від 16.01.2025.
Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.
За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Отже, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %.
При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність до вищевказаних змін.
У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Рішення в частині нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом за період з 26.06.2024 по 21.08.2024 не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Задовольняючи частково позов ТОВ «Бізнес Позика» в частині стягнення заборгованості за період з 22.08.2024 по 11.12.2024 в розмірі 36960 грн, суд першої інстанції виходив з того, що передбачені умовами договору проценти за користування кредитними коштами не можуть нараховуватися за процентною ставкою, що перевищує встановлений Законом України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки положення закону щодо обмеження максимальної денної процентної ставки мають імперативний характер і поширюються як на нові, так і на діючі кредитні договори, тому судом першої інстанції правомірно здійснено перерахунок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з урахуванням зазначених обмежень.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «Бізнес Позика» в частині незадоволених вимог висновків суду не спростовують, адже, починаючи з 22.08.2024 року нарахування відсотків не могло бути більшим за 1% за відсутності домовленості сторін про менший розмір відсотків.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 06.03.2026

Головуючий 

Судді