Справа № 346/5144/25 
Провадження № 22-ц/4808/368/26 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:    Бойчука І. В., Томин О. О.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 грудня 2025 року,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року представник ТОВ «Таліон Плюс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.10.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір кредитної лінії № 116083619 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Заповнивши на сайті анкету-заяву, позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту. Сторонами кредитного договору погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки. Таким чином, відповідач отримав кредит в розмірі 10 000,00 грн, шляхом перерахування коштів на його банківську картку, на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки.
24.02.2025 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/23, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 не виконував належним чином умови взятого на себе зобов`язання, у зв`язку з чим в нього утворилась заборгованість в розмірі 30 900 грн, з яких заборгованість по кредиту 10 000,00 грн та заборгованість за процентами – 20 900,00 грн. За наведених обставин просив позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 грудня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість за кредитним договором № 116083619 від 21.10.2024 року, в розмірі – 13 000,00 грн, судовий збір у розмірі – 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу, в розмірі – 5000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Таліон Плюс» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_1 30 900,00 грн заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовну заяву, помилково дійшов висновку, що строк користування кредитом становить 30 днів та безпідставно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період після спливу дисконтного періоду. 
Звертає увагу, що сторони при укладанні кредитного договору погодили строк його дії 5 років з моменту підписання, або до дострокового розірвання. Відповідно до п. 7.3. кредитного договору - кінцева дата повернення кредиту встановлена 20.11.2029 року. Сторони погодили, що базова процентна ставка за користування кредитом становить 1,00% в день (365% річних) від суми залишку кредиту за кожний день. Проценти нараховуються щоденно до дня закінчення строку дії договору.
Разом з тим на момент укладення договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. 20 листопада 2024 року та 20 грудня 2024 року відповідач вчинив конклюдентні дії щодо продовження строку дисконтного періоду, сплативши при цьому нараховані відсотки у розмірі 2100,00 грн, та 3000,00 грн відповідно чим двічі продовжив дисконтний період кредитування на 30 днів, тобто спочатку до 20 грудня 2024 року та пізніше до 20 січня 2025 року відповідно.
Вказує, що дисконтний період є лише частиною загального строку кредитування, протягом якої позичальник має додаткові можливості, зокрема отримання нових траншів, часткове погашення боргу. Після його завершення, за відсутності продовження, договір діє до закінчення встановленого строку або до його дострокового виконання чи розірвання. 
Відповідач взяті на себе за договором кредитної лінії зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у повному обсязі та повернення тіла кредиту не виконав, строк кредитування продовжувався, а тому позивач правомірно нараховував проценти за Базовою процентною ставкою (1% вдень) не до дати закінчення дисконтного періоду, а до дати дострокового розірвання договору 18 липня 2025 року. Відтак, на думку представника скаржника, суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні процентів за весь період користування кредитними коштами, тобто з 21.10.2024 по 17.07.2025 року зробив помилковий висновок про те, що строк кредитування складає тільки 30 днів.
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитним договором № 116083619 від 21.10.2024 передбачено надання відповідачу кредиту у сумі 10 000,00 грн строком на 30 днів під 1 % за кожен день користування. У зв`язку з невиконанням умов договору суд стягнув 10 000,00 грн тіла кредиту та 3 000,00 грн відсотків, нарахованих за 30-денний строк кредитування, а всього 13 000,00 грн.
З таким висновком колегія суддів погоджується не повністю, зважаючи на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 21.10.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 341681750 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 10 000 грн з кінцевою датою повернення до 20 листопада 2029 року з базовою процентною ставкою 1%. (а.с. 24-зворот – 35). 
З вказаного договору вбачається, що ОСОБА_1 підписав зазначений договір одноразовим ідентифікатором JXAU, який відправлено 21.10.2024 о 14:33:43 годині та введений 21.10.2024 о 14:34:20 годині.
Виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» обов`язку щодо надання грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 10 000,00 грн підтверджується інформацією ТОВ «Профітгід» про здійснення на виконання договору про надання фінансових платіжних послуг переказу грошових коштів 21 жовтня 2024 року на платіжну картку MONO BANK (UNIVERSAL BANK), маска картки НОМЕР_1 (а.с. 40). Крім того, відповідно до довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 30 вересня 2025 року кредитодавцем на виконання кредитного договору №116083619 від 21.10.2024 було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції з датою завершення платіжної операції 21.10.2024 о 14:34:29 (а.с. 40 – зворот).
Відповідно до умов договору факторингу № МВ-ТП/23 від 24.02.2025, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» клієнт зобов?язується відступити фактору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (а.с. 13-17).
Відповідно до реєстру прав вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі договору факторингу № МВ-ТП/23 від 24.02.2025 відступила на користь ТОВ «Таліон Плюс», право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 за договором №116083619 від 21.10.2024 в розмірі 21 600,00 грн з яких 10 000,00 грн заборгованість по основному боргу, 6 600,00 грн заборгованість за процентами та 5 000,00 грн неустойки (а.с. 16, 16-зворот).
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Згідно положень ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно змісту ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Отже, на підставі укладеного договору факторингу від 24.02.2025 відбулася заміна кредитодавця, а тому до ТОВ «Таліон Плюс», перейшло право вимоги за кредитним договором №116083619 від 21.10.2024, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу ч. 1ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII(далі - Закон №675-VIII)
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 116083619, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 10 000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно п. 11.1 договору - договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 5 (п`яти) років, або до його дострокового розірвання.
Відповідно до п. 7.3. Кредитного Договору - кінцева дата повернення кредиту встановлена 20.11.2029 року.
За користування кредитними коштами позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти. Процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою. Процентна ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. У разі, якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду кредитування, та зобов`язання позичальника по оплаті процентів за користування кредитом визначаються шляхом множення базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом. Базова процентна ставка за користування кредитом становить 1,00% в день (365% річних) від суми залишку кредиту за кожний день. Проценти нараховуються щоденно до дня закінчення строку дії цього договору (п.п. 8.1-8.3, 8.8 договору).
Відповідно до п. 1.1.5. договору, дисконтний період кредитування або дисконтний період – період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші, у тому числі у разі часткового погашення кредиту протягом строку дії договору.
Згідно п. 3.1. договору - позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого останній може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу.
Пунктом 9.1.1.7 договору передбачено, що у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення/розірвання договору.
18 липня 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» надіслав ОСОБА_1 повідомлення про дострокове розірвання договору та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 35 900,00 грн за відповідними реквізитами (а.с. 41 – зворот).
З наданого представником позивача розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №116083619 від 21 жовтня 2024 року на день відступлення права вимоги становила 21 500,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту – 10 000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 6 600,00 грн та неустойка в розмірі 5000,00 грн.
Згідно з розрахунку заборгованості станом на 17.07.2025 заборгованість перед позивачем становить 35 900,00 грн, з яких 10 000,00 грн за тілом кредиту, 20 900,00 грн – відсотки та 5 000,00 грн неустойка (а.с. 20-21). Разом з тим вимоги про стягнення неустойки позивачем не заявлено.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується належними доказами. Стороною відповідача не надано належних доказів не надходження кредитних коштів на свій рахунок та доказів на спростування обставин, на які посилається позивач у позовній заяві. 
Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 20 листопада 2024 року та 20 грудня 2024 року сплачував нараховані відсотки у розмірі 2100,00 грн та 3000,00 грн відповідно.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов висновку про необхідність нарахування відсотків лише за 30 днів користування кредитом, виходячи з процентної ставки 1% та визначив їх розмір у сумі 3000 грн.
Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про нарахування відсотків лише за 30 днів користування кредитом. Вказаний висновок є помилковим, оскільки 30 днів відповідно до умов договору є лише дисконтним періодом, тоді як загальний строк кредитування становить 5 років, у межах якого позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитними коштами.
Отже, проценти підлягають нарахуванню за фактичний період користування кредитом до моменту розірвання договору — 18.07.2025, у зв`язку з чим наданий позивачем розрахунок є належним доказом розміру заборгованості за період з 21.10.2024 по 17.07.2025, яка становить 30 900 грн, з яких 10 000 грн — тіло кредиту та 20 900 грн — проценти за користування кредитом.
Суму заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростовано, так само не спростовано розрахунок заборгованості, який надано позивачем.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження заявлених вимог і такі підлягають задоволенню.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками (плати за користування кредитом) після закінчення дисконтного періоду, оскільки вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково розрахував заборгованість відповідача перед позивачем тільки за 30 днів.
Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення процентів за користування кредитом, невірно розрахував заборгованість та стягнув проценти не у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене рішення суду, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором 116083619 від 21.10.2024 в розмірі 30 900,00 грн, з яких 10 000,00 грн заборгованість по кредиту та 20 900,00 грн – за процентами.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги скаржником сплачено 3 633,60 грн.
Зважаючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, на користь позивача слід стягнути з відповідача судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції розмірі 3 633,60 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» задовольнити.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 грудня 2025 року змінити: 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (код ЄДРПОУ: 39700642, 14017, м. Чернігів, вул. Жабинського, буд. 13) заборгованість за кредитним договором 116083619 від 21.10.2024 в розмірі 30 900,00 грн, з яких 10 000,00 грн заборгованість за кредитом та 20 900,00 грн заборгованість за процентами.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (код ЄДРПОУ: 39700642, 14017, м. Чернігів, вул. Жабинського, буд. 13) витрати по оплаті судового збору в апеляційному суді в розмірі 3 633,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча        О. В. Пнівчук
Судді:         І. В. Бойчук
О. О. Томин