УХВАЛА

21 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 120/9381/25
адміністративне провадження № К/990/17129/26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Дашутіна І.В., перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі № 120/9381/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
установив:
ОСОБА_1 звернувся до з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив визнати дії протиправними та зобов`язати вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, разом із клопотанням про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2026 року відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання. Апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зокрема в частині сплати судового збору. Скаржнику надано п`ятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду документа про сплату судового збору.
23 січня 2026 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги у зв`язку із замовленням коштів на сплату судового збору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року частково задоволено заяву Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги та продовжено Військовій частині НОМЕР_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
02 лютого 2026 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку на усунення недоліків; апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України у зв`язку з невиконанням вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху.
24 лютого 2026 року відповідач повторно подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду першої інстанції від 12 грудня 2025 року. Одночасно заявник просив суд поновити строк на апеляційне оскарження.
Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року, визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу залишено без руху. Апелянту запропоновано протягом десяти днів з дня вручення ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для його поновлення.
11 березня 2026 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява про поновлення строку на подання апеляційної скарги. В обґрунтування цього клопотання апелянт зазначив, що Військова частина НОМЕР_1 вперше звернулась з апеляційною скаргою в межах строку на апеляційне оскарження, а вдруге подала її протягом тридцяти днів з моменту повернення первинної апеляційної скарги; при первинному поданні були відсутні кошти для сплати судового збору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року.
Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, Військова частина НОМЕР_1 раніше вже зверталася до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення. Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2026 року вказану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
17 квітня 2026 року до Верховного Суду надійшла повторно подана касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі № 120/9381/25.
Перевіривши повторно подану касаційну скаргу на відповідність вимогам статті 330 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно із частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Положеннями частини четвертої статті 328 КАС України визначено перелік підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті.
Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, прийнятих у справах, є вичерпним.
Так, за приписами абзацу другого частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Положеннями статті 330 КАС України визначено вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.
За приписами частини другої цієї статті у касаційній скарзі зазначаються:
- підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) (пункт 4);
- у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій та третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (абзац 4).
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування.
У свою чергу, порушення норм права може виявлятися у:
- застосуванні норми, яку не належало застосовувати у відповідній ситуації;
- незастосуванні норми, яку належало застосувати;
- наданні застосованій нормі неправильного тлумачення.
Однак зі змісту поданої касаційної скарги вбачається, що скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, фактично обмежився: викладенням обставин справи; цитуванням норм КАС України; наведенням правових позицій Верховного Суду та практики Європейського суду з прав людини загального характеру.
При цьому скаржником не наведено конкретного обґрунтування, у чому саме полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції відповідних норм процесуального права, зокрема частини третьої статті 295 КАС України, та яким чином таке порушення вплинуло на ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо оцінки поважності причин пропуску строку та фактично спрямовані на переоцінку встановлених судом обставин, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Водночас суд касаційної інстанції зазначає, що касаційна скарга не містить належного спростування висновків суду апеляційної інстанції.
Так, у касаційній скарзі не наведено доводів щодо помилковості висновку суду апеляційної інстанції про значний характер пропуску строку на апеляційне оскарження.
Суд також зазначає, що скаржником не спростовано висновок про те, що повторне звернення з апеляційною скаргою можливе лише в межах установленого законом строку.
Скаржником не обґрунтовано наявності причинно-наслідкового зв`язку між запровадженням воєнного стану та неможливістю своєчасного подання апеляційної скарги.
Разом з тим суд зауважує, що у касаційній скарзі не спростовано висновок суду апеляційної інстанції про відсутність обставин непереборного характеру.
Окремо суд зазначає, що скаржником не надано оцінки застосуванню судом апеляційної інстанції принципів належного урядування, правової визначеності та рівності сторін.
Наведення у касаційній скарзі загальних міркувань щодо доступу до правосуддя, а також посилання на окремі судові рішення без аналізу їх застосовності до спірних правовідносин не свідчить про наявність підстав, визначених статтею 353 КАС України, для скасування оскаржуваного судового рішення.
Верховний Суд зазначає, що саме по собі посилання на подання первинної апеляційної скарги у межах установленого строку та на формальний характер її повернення не свідчить про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та не є безумовною підставою для відкриття апеляційного провадження.
Такі доводи були перевірені судом апеляційної інстанції, який, надавши їм належну оцінку, дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку.
Посилання скаржника на необхідність дотримання принципу доступу до правосуддя та практику Європейського суду з прав людини мають загальний характер та не містять належного обґрунтування того, у чому саме полягає непропорційність втручання у право скаржника на судовий захист саме у цій справі.
Крім того, доводи касаційної скарги щодо впливу умов воєнного стану на можливість своєчасного подання апеляційної скарги не підтверджені належними доказами та не містять конкретизації обставин, які об`єктивно унеможливлювали вчинення відповідних процесуальних дій у встановлений законом строк.
Таким чином, касаційна скарга не містить визначених законом підстав касаційного оскарження, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що наведені у касаційній скарзі доводи не відповідають вимогам процесуального закону щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження.
Верховний Суд в ухвалі від 02 квітня 2026 року про повернення раніше поданої касаційної скарги вже звертав увагу скаржника на необхідність чітко зазначити, яку саме норму права судом апеляційної інстанцій застосовано неправильно, обґрунтувати, у чому полягає помилка суду під час застосування відповідної норми права та як, на думку скаржника, вона повинна застосовуватися, а також вказати, у чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Проте, звертаючись до суду з касаційною скаргою повторно, скаржник належним чином не обґрунтував, у чому саме полягає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при відмові у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Повторно подаючи касаційну скаргу, скаржник не усунув недоліків, на які було вказано Верховним Судом. Змістовне обґрунтування скарги залишилося незмінним.
Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, неодноразово наданих Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині належного викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 44, 328, 330, 332, 359 КАС України,
постановив:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі № 120/9381/25 - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя	І.В. Дашутін