Справа № 175/14077/25
Провадження № 2-о/175/200/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"16" лютого 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді Білоусової О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Яшиної М.В.,
заявника ОСОБА_1 , 
представника заявника адвоката Царьов Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Дніпровська районна рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В:
Представник заявника звернувся до суду із заявою в якій просить встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
В заяві зазначив, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане 23.11.1998 р. Дніпропетровською районною радою згідно розпорядження № 754 від 27.10.1998 р., на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . 
При видачі свідоцтва про право власності на квартиру в ньому були допущена помилка, яка перешкоджає заявниці зареєструвати належне їй на праві спільної сумісної власності майно в установленому законом порядку, так, в свідоцтві про право власності на квартиру ім`я та по-батькові заявниці записано, як « ОСОБА_2 », що не збігається із записом її ім`я та по-батькові в паспорті громадянина України, де ім`я заявниці записано як « ОСОБА_3 », по-батькові « ОСОБА_4 ». 
Причина неправильного написання імені заявниці у одну літеру “ ОСОБА_5 ” - “ ОСОБА_3 ”, та по-батькові “ ОСОБА_4 ”- написано без апострофа, виникла ув`язку із неправильним переведенням імені та по-батькові заявниці, коли видавалось свідоцтво про право власності на житло. Рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області заявниці відмовлено в проведенні реєстрацйних дій права власності на належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1 . В рішенні зазначено, що одним із співвласників вищевказаної квартири являється ОСОБА_6 , що суперечить паспортним даним заявниці, де вказано наступне ПІБ: ОСОБА_1 . 
Таким чином, з метою надання заявниці можливості зареєструвати право власності та вільно розпоряджатися своєю власністю, існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло, яке видане 23.11.1998 р. Дніпропетровською районною радою згідно розпорядження № 754 від 27.10.1998 р. та зареєстроване в БТІ 23.11.1998 р. за реєстровим № 1833-6, належить їй — заявниці ОСОБА_1 .
В судовому засіданні представник заявника та заявниця вимоги заяви підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, надали пояснення.
Представник заінтересованої особи – Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним, заяв не подавав.
Представник заінтересованої особи - Дніпровської районної ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним, заяв не подавав.
Вислухавши пояснення учасників судового провадження, покази свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.07.1983 року,  ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №330. Батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.11.1998 року Дніпропетровською районною радою згідно розпорядження № 754 від 27.10.1998 року та зареєстрованого в БТІ 23.11.1998 року за реєстровим № 1833-6, вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 . 
Відповідно до довідки від 16.12.2024 року №2105, виданої комунальною архівною установою Слобожанської селищної ради, згідно даних архіву КАУ ССР станом на 31.12.2012 року, архівна справа №3430 за адресою: АДРЕСА_2 , власниками є  ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , форма власності: спільна сумісна.
Згідно рішення № 77349367 від 19.02.2025 року Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області заявниці відмовлено в проведенні реєстрацйних дій права власності на належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1 . В рішенні державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про відмову в проведенні реєстраційних дій зазначено, що “Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпропетровською районною радою Дніпропетровської області 23.11.1998 року одним із співвласників вищевказаної квартири являється ОСОБА_6 , що суперечить паспортним даним заявниці, де вказано наступне ПІБ: ОСОБА_1 . Вказане суперечності в документах позбавляють державного реєстратора можливості вчинити відповідні реєстраційні дії.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , пояснила суду, що є матір`ю заявниці. Свідок повідомила суд, що саме вона разом з чоловіком – ОСОБА_7 та донькою - ОСОБА_1 брали участь у приватизації квартири, та було допущено помилку у свідоцтві. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснив суду, що є батьком заявниці. Свідок повідомив суд, що саме він разом з дружиною – ОСОБА_8 та донькою - ОСОБА_1 брали участь у приватизації квартири, та було допущено помилку у написанні в свідоцтві.
Зазначені обставини позбавляють заявника можливості зареєструвати право власності та вільно розпоряджатися своєю власністю.
Згідно ст. 2 ЦПК У країни, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.
Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявниці для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту, а саме факту належності їй свідоцтва про право власності на житло.
Так, досліджені в ході розгляду докази, які були надані заявницею, у своїй сукупності, дають підстави для висновку, що свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яке видане 23.11.1998 року Дніпропетровською районною радою згідно розпорядження № 754 від 27.10.1998 року на ім`я ОСОБА_6 належить ОСОБА_1 , що підтверджується показами свідків, які разом з донькою також отримували на своє ім`я вищезгадане свідоцтво про право власності на житло, а також іншими доказами.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, суд вважає, що на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася заявниця як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню, породжує юридичні наслідки для заявниці, оскільки надає їй право на реалізацію розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд.
Керуючись ст. ст. 10,11,212-215,256-259, 315-319 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Дніпровська районна рада, про встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити. 
Встановити факт належності ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яке видане 23.11.1998 року Дніпропетровською районною радою згідно розпорядження № 754 від 27.10.1998 року та зареєстроване в БТІ 23.11.1998 року за реєстровим № 1833-6. 
Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова