Справа № 159/6828/25 
Провадження № 2/163/109/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді Павлуся О.С.
з участю секретаря Костюк Р.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 (в режимі відеоконфереції),

розглянувши в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З.Я. просить ухвалити рішення про зміну способу стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з 1/3 частини з усіх видів його заробітку на тверду грошову суму в розмірі 15000 гривень, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання заяви і до повноліття дітей. 
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що сторони з 24 грудня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду від 23.08.2023. У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На утримання дітей з відповідача на підставі судового наказу від 05.07.2023 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Діти проживають з позивачем і фактично перебувають на її повному утриманні. Сума сплачуваних відповідачем аліментів є недостатньою і об`єктивно критично малою для забезпечення навіть базових потреб дітей. Потреби дітей зростають у зв`язку з їх зростанням, що вимагає відповідного матеріального забезпечення. При цьому, дочка ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, через що її потреби є значно більшими і вимагають додаткових фінансових витрат (лікування, медикаменти, реабілітація, спеціальне харчування тощо). Позивач самостійно забезпечує дітей усім необхідним (харчування, одяг, медичне обслуговування, освіта, розвиток), загальні щомісячні витрати на дітей становлять орієнтовно не менше 15000,00 грн (харчування – 7000 – 8000 грн, одяг 5500 – 6000 грн, освіта, розвиток – 4500 – 5000 грн, побутові потреби – 1500 – 2000 грн). Враховуючи зростаючі витрати, позивачу важко самостійно нести такий фінансовий тягар без належної достатньої участі відповідача та без справедливого розподілення між обома батьками. Відповідач є здоровою, працездатною особою та має можливість забезпечувати дітей належним чином і нести свій обов`язок щодо утримання дітей відповідно до їх реальних потреб. 

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 03 грудня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали без вручення адресату, ухвалою від 06 січня 2026 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з наведених у ньому підстав та просили задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивач додатково вказала, що відповідач перебуває за кордоном, аліменти сплачує через орган виконавчої служби, її орієнтовний середньомісячний дохід становить 20000,00 грн, на дітей також отримує соціальну допомогу, однак зазначених коштів у їх сукупності для належного забезпечення дітей їй не вистачає.
Відповідач про розгляд справи по суті двічі був повідомлений у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 висловив правову позицію про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. 

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2010 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23 серпня 2023 року. 
У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .
Дочці сторін ОСОБА_8 з дитинства встановлена інвалідність (посвідчення серії НОМЕР_3 ). 
Діти проживають з позивачем.
Судовим наказом Любомльського районного суду Волинської області від 17 липня 2023 року з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_9 та сина ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 червня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до довідки Любомльського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області від 03.09.2025 №32214/23.7/6 заборгованість по аліментах у відповідача станом на 03.09.2025 відсутня. 
Із банківської квитанції від 03.09.2025 вбачається надходження на рахунок позивача коштів за виконавчим документом в сумі 3638,71 грн. 
До позову позивач приєднала квитанції на придбання одягу на суму 5545,00 грн (квитанція від 24.08.2025), на придбання рюкзака вартістю 1050,00 грн (чек від 24.08.2025), на канцтовари в загальній сумі 3719,00 грн (чеки від 24.08.2025 та від 03.09.2025), придбання медикаментів на суму 346,20 грн (чек від 24.08.2025). 

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема в ст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені у ст.181 СК України.
Частина третя статті 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Вимогами статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.
За змістом ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зміна способу стягнення аліментів (ч.3 ст.181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Як на підставу для зміни способу стягнення аліментів у цій справі з частки від заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму, які стягуються з відповідача на підставі судового наказу Любомльського районного суду Волинської області від 17 липня 2023 року, позивач покликається на збільшення витрат на утримання дітей, у зв`язку з їх зростанням. 
Разом з тим, саме лише зростання витрат на дітей в силу їх віку не є безумовною підставою для зміни способу стягнення аліментів.
З такими обставинами законодавець не пов`язує підстави для зміни способу стягнення аліментів. 
Водночас, позивач у позові не зазначила і не надала належних і допустимих доказів на підтвердження існування обставин щодо зміни (покращення) матеріального стану відповідача від дня видачі судового наказу, як і не надала будь-яких доказів, які б свідчили про погіршення свого матеріального стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, що у розглядуваному випадку згідно з положеннями ст.192 СК України не може бути підставою для зміни розміру стягнення аліментів.
Довідкою органу відділу ДВС підтверджується відсутність у відповідача заборгованості по аліментах.
На підтвердження недостатності сплачуваних відповідачем аліментів на утримання дітей позивач надала банківську квитанцію про отримання позивачем 03 вересня 2025 рок через органи ВДВС аліментів від позивача в сумі 3638,71 грн.
Натомість, сама одна така квитанція не підтверджує загального розміру сплачуваних відповідачем аліментів. Довідки відділу ДВС по аліментному зобов`язанню відповідача принаймні за останні шість місяців, які передували зверненню із цим позовом до суду і давали можливість перевірити обґрунтування позову, позивач не надала, хоча мала таку можливість. 
Також як на підставу зміни способу стягнення аліментів позивач покликається на те, що дочка ОСОБА_4 з дитинства має інвалідність, у зв`язку з чим потребує додаткових регулярних витрат. 
Із цього приводу суд зазначає, що указана обставина існувала на день видачі судом судового наказу і по цей день є незмінною. Характер цієї обставини свідчить, що за наявності підстав позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами хворобою дитини у відповідності до ст.185 СК України.
За змістом позову загальні щомісячні витрати позивача на дітей становлять орієнтовно не менше 15000,00 грн. Аналогічний розмір суми позивач заявила до стягнення з відповідача, що вочевидь суперечить принципу рівності батьківського обов`язку, закріпленого у ст.6 СК України. 
Слід зазначити, що аліменти, стягнуті на користь одного з батьків на утримання дитини, є відшкодуванням звичайних витрат спрямованих на забезпечення потреб та інтересів дитини для її повноцінного розвитку. 

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання. 

Таким чином, на підставі досліджених по справі доказів суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами існування обставин, з якими закон пов`язує зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 1/3 частки заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 15000 гривень щомісячно відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення протягом 30 днів з дня складання його повного тексту може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду. 

Інформація про сторін:
позивач – ОСОБА_1 ; місце проживання – АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_4 ;
відповідач – ОСОБА_3 ; місце проживання – АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_5 .

Дата складання повного тексту рішення – 26 лютого 2026 року. 

Головуючий : суддя О.С.Павлусь