Справа № 420/40153/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛДІ І КО» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд.28/2) до Одеської митниці (65078, Одеська область, місто Одеса, вулиця Лип Івана та Юрія, будинок 21А) про визнання протиправним та скасування рішення, –

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛДІ І КО» до Одеської митниці, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000317/1 від 17.09.2025 року.
Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.10.2024 між STANDART CIVATA TICARET VE SANAYI A.S, (Туреччина) – продавець, та ПАТ «СОЛДІ І КО» – покупець, був укладений зовнішньоекономічний контракт №STD/S/1024 на поставку засобів кріплення.
З метою митного оформлення товару позивачем подано до Одеської митниці митну декларацію від 16.09.2025 №25UA500500029186U1 разом із документами, які передбачені МК України на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів за першим методом.
За результатами митного оформлення відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000317/1 від 17.09.2025 року.
Представник позивача вважає прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у всіх наданих позивачем документах абсолютно всі числові значення є однаковими та немає жодних невідповідностей та розбіжностей між ними. 
При цьому, оскаржуване рішення не містить будь-яких конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви саме у числових значеннях складових митної вартості ввезених товарів, у них не наведено причин неможливості визначення митної вартості імпортованих товарів на підставі поданих декларантом документів, не наведено обґрунтування, які саме відомості у наданих документах містять розбіжності, які не дозволяють підтвердити числові значення складових митної вартості імпортованого товару. 
В оскаржуваному рішення відповідач посилається на те, що наданий до митного оформлення банківський платіжний документ Swift від 09.09.2025 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не є платіжною інструкцією в іноземній валюті та не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216. Представник позивача вказує, що ця платіжна інструкція є достатнім підтвердженням факту оплати за оцінюваний товар та містить всі необхідні реквізити.
Необґрунтованими також є доводи митниці про те, що CMR б/н від 11.09.2025, не містить відомостей щодо перевізника товару, а також печаток і штампів митниці відправлення (митниці на кордоні), які підтверджують, що саме цей документ надавався митниці при перетині митного кордону України, як це передбачено законодавством. Представник позивача зазначає, що між декларантом та ТОВ «АХТ» укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг, в свою чергу ТОВ «АХТ», на підставі договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 12.01.2009 №001, уклало договір з перевізником ФОП ОСОБА_1 . Вказані послуги були сплачені згідно з платіжними інструкціями від 18.09.2025 №6468 на суму 157 673,00 гривень.
При цьому безпідставним є твердження митного органу про те, що інвойс від 11.09.2025 № SCH2025000000182 не містить печаток і штампів митниці відправлення (митниці на кордоні), які підтверджують, що саме цей документ надавався митниці при перетині митного кордону України, як це передбачено законодавством. Крім того, зазначений інвойс не містить посилання на контракт, відповідно до якого здійснюється поставка товару. Представник позивача зазначає, що ч. 2 статті 53 МК України не містить жодних вимог про наявність на вказаних документах печаток і штампів митниці відправлення.
Щодо твердження відповідача про те, що копія митної декларації країни відправлення від 11.09.2025 № 25350300EX00118063 не містить печаток митних органів країни відправлення, що ставить під сумнів достовірність відомостей, зазначених у митній декларації країни відправлення,- представник позивача вказує, що ч. 2 статті 53 МК України не містить жодних вимог про наявність на вказаних документах печаток і штампів митниці відправлення. Також представник зазначив, що до пакету документів долучено інформацію про верифікацію митної декларації країни відправлення №25350300EX00118063.
Отже, виявлені митним органом розбіжності є формальними та несуттєвими, які не впливають на рівень заявленої митної вартості, у зв`язку з чим представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 05.12.2025 адміністративний позов було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 
Ухвалою суду від 18.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі. 
Ухвалою суду від 16.02.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування чого зазначив, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме: наданий до митного оформлення банківський платіжний документ Swift від 09.09.2025 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не є платіжною інструкцією в іноземній валюті; не містять обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216; інвойс від 11.09.2025 № SCH2025000000182 не містить печаток і штампів митниці відправлення (митниці на кордоні), які підтверджують, що саме цей документ надавався митниці при перетині митного кордону України, як це передбачено законодавством. Крім того, зазначений інвойс не містить посилання на контракт, відповідно до якого здійснюється поставка товару; CMR б/н від 11.09.2025, не містить відомостей щодо перевізника товару, а також печаток і штампів митниці відправлення (митниці на кордоні), які підтверджують, що саме цей документ надавався митниці при перетині митного кордону України, як це передбачено законодавством. Довідка про транспортні витрати від 09.09.2025 №2871 видана ТОВ «АХТ», при цьому відомості про вказане підприємство як перевізника відсутнє в CMR б/н від 11.09.2025; копія митної декларації країни відправлення від 11.09.2025 № 25350300EX00118063 не містить печаток митних органів країни відправлення, що ставить під сумнів достовірність відомостей, зазначених у митній декларації країни відправлення; згідно інвойсу від 11.09.2025 № SCH2025000000182 поставка товару здійснюється на умовах FCA IZMIR. Також відповідно до п.2.1 договору про транспортно-експедиційне обслуговування № 001 від 12.01.2009 за кожним окремим замовленням дата подачі транспортного засобу під завантаження та інші умови виконання замовлення, в тому числі умови взаєморозрахунків, сторони договору погоджують у договорі-заявці, який є невід`ємним додатком до вказаного договору. Зазначену договір-заявку, а також рахунок-фактуру (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури не надано.
Представник відповідача вважає, що оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, вказане виключало можливість перевірки митним ч.1 ст.54 МК України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. 
Також представник відповідача зазначає, що декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст.53 МКУ, розбіжності не спростовано. 
Зазначені обставини у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митниці у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенні позовних з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача надав заперечення, в яких наголошував, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару № UA500500/2025/000317/1 від 17.09.2025 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «СОЛДІ І КО».
Представник позивача надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що звернувся до експедитора – ТОВ «АХТ» та вказав, що Сторонами договору від 09.09.2025 №09/09-1 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом дійсно допущена технічна помилка (описка). 07.01.2026 року Приватне акціонерне товариство «СОЛДІ І КО» отримало від ТОВ «АХТ» договір про внесення змін до договору про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 09.09.2025 р. №09/09-1. Згідно з умовами вищезазначеного договору Сторони визнали допущену описку в договорі та дійшли згоди замінити ПІБ директора в преамбулі договору від 09.09.2025 р. №09/09-1 та розділі 8 «ЮРИДИЧНІ АДРЕСИ І РЕКВІЗИТИ І ПІДПИСИ СТОРІН» з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
Справа розглянута в письмовому провадженні.
Судом встановлено, що в ході здійснення зовнішньоекономічної діяльності 04.10.2024 між STANDART CIVATA TICARET VE SANAYI A.S, (Туреччина) – продавець, та ПАТ «СОЛДІ І КО» – покупець, був укладений зовнішньоекономічний контракт №STD/S/1024 на поставку засобів кріплення.
На виконання вказаного контракту продавцем було поставлено відповідний товар, а покупцем здійснено його оплату, що підтверджується проформою-інвойсом від 05.09.2025 №268858, платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах №1358 від 09.09.2025, комерційним рахунком-фактурою від 11.09.2025 №9500046301.
У зв`язку поставкою товару на виконання умов контракту, позивачем подано до Одеської митниці митну декларацію від 16.09.2025 №25UA500500029186U1, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з МК України (контракт з додатками до нього, інвойс, банківські платіжні документи та інші документи).
Проте відповідачем прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості №UA500500/2025/000317/1 від 17.09.2025 року. 
В рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що за результатами візуальної перевірки, передбаченої ст.337 МКУ, було встановлено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме: 
1) наданий до митного оформлення банківський платіжний документ Swift від 09.09.2025 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не є платіжною інструкцією в іноземній валюті; не містять обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216; 
2) інвойс від 11.09.2025 № SCH2025000000182 не містить печаток і штампів митниці відправлення (митниці на кордоні), які підтверджують, що саме цей документ надавався митниці при перетині митного кордону України, як це передбачено законодавством. Крім того, зазначений інвойс не містить посилання на контракт, відповідно до якого здійснюється поставка товару; 
3) CMR б/н від 11.09.2025, не містить відомостей щодо перевізника товару, а також печаток і штампів митниці відправлення (митниці на кордоні), які підтверджують, що саме цей документ надавався митниці при перетині митного кордону України, як це передбачено законодавством. Довідка про транспортні витрати від 09.09.2025 № 2871 / У видана ТОВ «АХТ», при цьому відомості про вказане підприємство як перевізника відсутнє в CMR б/н від 11.09.2025; 
4) копія митної декларації країни відправлення від 11.09.2025 № 25350300EX00118063 не містить печаток митних органів країни відправлення, що ставить під сумнів достовірність відомостей, зазначених у митній декларації країни відправлення; 
5) згідно інвойсу від 11.09.2025 № SCH2025000000182 поставка товару здійснюється на умовах FCA IZMIR. Також відповідно до п. 2.1 договору про транспортно-експедиційне обслуговування № 001 від 12.01.2009 за кожним окремим замовленням дата подачі транспортного засобу під завантаження та інші умови виконання замовлення, в тому числі умови взаєморозрахунків, сторони договору погоджують у договорі-заявці, який є невід`ємним додатком до вказаного договору. Зазначену договір-заявку, а також рахунок-фактуру (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури не надано.
В рішенні запропоновано декларанту протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, а саме: 1) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 3) виписки з бухгалтерської документації; 4) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. 
17.09.2025 декларантом ПАТ "СОЛДІ І КО" додатково надано документи: СМР. б/н від 11.09.2025, акт про проведення огляду товарів UA500380/2025/001549 від 15.09.2025, платіжна інструкція в іноземній валюті №1358 від 09.09.2025, митна декларації країни відправлення від 11.09.2025 № 253503008X00118063, податкові накладні, прайс-лист від 11.09.2025, заявка на перевезення вантажу, договір від 09.09.2025 №09/09-1 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, рахунок від 17.09.2025 №2871/У, інвойс від 11.09.2025 M SCH2025000000182, лист декларанта від 17.09.2025 №17/09-25. 
В оскаржуваному рішенні зазначено, що Акт про проведення огляду товарів UA500380/2025/001549 від 15.09.2025 не містить жодних відомостей стосовно складових митної вартості товарів. Податкові накладні не містять відомості про виробника товару, торгову марку та достатній для співставлення із митним оформленням опис товару. Прайс-лист від 11.09.2025 адресований безпосередньо ПАТ "СОЛДІ І КО", тобто даний прайс-лист виробника товарів не призначений для необмеженого кола осіб та не може використовуватись для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваних товарів. Заявка на перевезення вантажу містить відомості лише щодо загальної вартості перевезення, та не містить відомостей щодо вартості перевезення до митного кордону України, необхідної для визначення митної вартості товарів. Договір від 09.09.2025 № 09/09-1 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом між ТОВ «АХТ» та безпосереднім перевізником товарів ФОП « ОСОБА_4 » не може бути взятий до уваги для підтвердження митної вартості, оскільки від імені ТОВ «АХТ» договір підписаний директором Зубань О.С., а відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України директором ТОВ «АХТ» є Єлманов Олег Володимирович. Рахунок від 17.09.2025 №2871/У щодо вартості транспортування товарів не може бути взятий до уваги для підтвердження митної вартості товарів, оскільки не містить печатки підпису уповноваженої особи ТОВ «АХТ». Додатково наданий інвойс від 11.09.2025 № SCH2025000000182 не містить печатки підпису уповноваженої особи експортера, штампи митних органів України містяться лише на частині аркушів інвойса, наявний на інвойсі QR-код не зчитується. Крім того вказаний інвойс має ті ж самі реквізити, що інвойс, поданий разом із ЕМД від 16.09.2025 № 25UA50050002918601, проте вони відрізняються за змістом. Отже, після опрацювання інформації, що викладена у листі ПАТ "СОЛДІ І КО" від 17.09.2025 №17/09-25, стосовно митної декларації №25UA50050002918601 щодо направлених документів неможливості наданих інших документів для підтвердження заявленої митної вартості, встановлено, що відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, розбіжності не спростовано. 
Одеська митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, визначила їх митну вартість методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.
Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або суду, а також права викладені у ч. 3 ст. 52 цього МКУ. 
Представник позивача звернувся до Одеської митниці із листом № SCH2025000000182.02 від 22.10.2025, в якому просив визнати заявлену митну вартість товару та скасувати рішення №UA500500/2025/000317/1 від 17.09.2025 року.
Листом №7.10-3/28-05-02/8.19/16642 від 31.10.2025 Одеська митниця повідомила про відсутність підстав для визнання заявленої митної вартості товару та скасування рішення №UA500500/2025/000317/1 від 17.09.2025 року.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо. 
Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів. 
До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення. 
Згідно з п.23, 24 ст.4 МК України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. 
Згідно положень МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону. 
Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари). 
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів. 
Проте жодного належного та допустимого доказу, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей про митну вартість товару - не надано. В той же час в контракті, додаткових угодах до нього, інвойсі, які є основними документами, містяться всі відомості про митну вартість. 
Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, що зазначені в оскаржуваному рішенні підстави для його прийняття є неспроможними, з огляду на наступне. 
Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту. В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.
Водночас приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача. 
Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
В оскаржуваному рішенні недоліком, який на думку митного органу свідчить про розбіжність у вартості товару та не дає йому упевненості у правильності визначення митної вартості товару є відсутність обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216 на банківському платіжному документі Swift від 09.09.2025.
При цьому, згідно з п.4 ч.2 ст.52 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо рахунок сплачено, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Суд встановив, що оплату за контрактом здійснено через АТ «Прокредит банк», про що до митного оформлення надано копію платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах №1358 від 09.09.2025, яка в повній мірі надає можливість ідентифікувати операцію за сторонами STANDART CIVATA TICARET VE SANAYI A.S, (Туреччина) – продавець, та ПАТ «СОЛДІ І КО» – покупець, підставою (із посиланням на контракт №STD/S/1024 від 04.10.2024 року), датами та загальною сумою (840 дол. США), що відповідачем не заперечується.
Відповідно до п.6 розділу І Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління НБУ №216 від 28.07.2008 (далі Положення №216), ініціатор має право оформити платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах в електронній або паперовій формі. Форма та порядок надання платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах визначаються умовами договору про надання платіжних послуг між користувачем і надавачем платіжної послуги.
Згідно до п.26 розділу ІІІ вказаного Положення №216, надавач платіжних послуг повинен перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах вимогам розділу II цього Положення та реквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань валютного регулювання є підставою для здійснення перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металах з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів.
Отже суд дійшов висновку, що посилання митного органу на невідповідність вимогам законодавства платіжного документа в іноземній валюті не відповідає дійсності та не може слугувати підставою для коригування митної вартості.
Крім того, саме надавач платіжних послуг зобов`язаний перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті, тому суд вважає, що відповідальність за відсутність відміток надавача платіжних послуг про виконання платіжних операцій не може покладатись на платника. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що наведені митним органом сумніви митної вартості товару в цій частині є необґрунтованими та не можуть слугувати підставою для її коригування. 
При цьому, суд не приймає посилання митного органу на те, що інвойс від 11.09.2025 № SCH2025000000182 не містить печаток і штампів митниці відправлення (митниці на кордоні), які підтверджують, що саме цей документ надавався митниці при перетині митного кордону України, як це передбачено законодавством та посилання на те, що зазначений інвойс не містить посилання на контракт, відповідно до якого здійснюється поставка товару,- з огляду на таке.
Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення.
На виконання цієї норми декларантом було надано інвойс від 11.09.2025 № SCH2025000000182.
Однак, вказана норма не містить жодних вимог до складення інвойсу, в тому числі наявності обов`язкових печаток і штампів митниці відправлення, а також наявності обов`язкового посилання на контракт, у зв`язку з чим, суд погоджується із позицією позивача, що виявлені в цій частині недоліки при складенні інвойсу є недоречними та не можуть впливати на визначення митної вартості товару.
З цих же підстав суд відхиляє твердження відповідача про виявлені недоліки у CMR б/н від 11.09.2025, та Довідці про транспортні витрати від 09.09.2025 № 2871 / У, адже жодною нормою законодавства не передбачено вимог до транспортних документів, на недотриманні яких посилається митний орган, а саме – відсутність в CMR відомостей щодо перевізника товару, а також печаток і штампів митниці відправлення та зазначення конкретного підприємства у довідці про транспортні витрати.
В свою чергу, подання до митного оформлення декларацій країни відправлення, договору про транспортно-експедиційне обслуговування та документів, прийнятих на його виконання (договір-заявка, рахунок-фактура, акт виконаних робіт (наданих послуг) є не обов`язковим, оскільки ч.2 ст.53 МК України не визначено їх документами які підтверджують заявлену митну вартість товару. За таких обставин, будь-які недоліки та розбіжності у таких документах або їх ненадання до митного оформлення не можуть бути підставою для коригування митної вартості товару.
Між тим, митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у заявленій митній вартості, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та достовірності, зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх оформленні.
Відповідачем не вказано будь-якого іншого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні.
Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15).
МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів. 
Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. 
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів. 
Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МКУ.
Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду. 
Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).
У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.
Відповідачем здійснено коригування митної вартості товару на підставі відомостей бази даних, оскільки за попередньою МД від 14.07.2025 № UA209190/2025/017706 вартість товару є більшою, ніж заявлено декларантом. 
Однак відповідачем не надано до суду доказів про коригування заявленої митної вартості товарів за попередньою МД, інформації щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим суд не приймає доводи митниці про обґрунтованість коригування митної вартості товару по МД позивача до митної вартості попередньої МД.
Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав відзив на позов. Суд в силу приписів ч.4 ст.159 КАС України неподання відповідачем відзиву на позов без поважних причин кваліфікує як визнання позову.
Відповідно до ст.72,73,75,76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000317/1 від 17.09.2025 року. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Суд вважає, що з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Також позивач просить суд стягнути з відповідача 30000 грн правничої допомоги.
Згідно з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У той же час відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на який такі дії вчинялись.
Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи позивачем надані укладені між ним та адвокатом Погорілцем Р.В. копії договору про надання правової допомоги №23162981 від 11.01.2019, договору про внесення змін до цього договору від 24.12.2019, додаткового договору №0182 до цього договору, акту наданої правової допомоги від 25.11.2025, платіжної інструкції №8039 від 26.11.2025.
Згідно з п.5.2 договору про надання правової допомоги №23162981 від 11.01.2019 розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), порядок його сплати, визначаються сторонами и додатках до цього договору.
25.11.2025 сторонами укладено акт наданої правової допомоги, згідно якого послуги адвоката у загальній вартості склали 30000 грн, з яких: 1) складання та подача позовної заяви до суду ( в тому числі аналіз матеріалів справи і документів поданих клієнтом та надання консультацій з даного предмету).
Позивачем сплачено на користь адвоката 30000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №8039 від 26.11.2025.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послу.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
На підставі вищезазначеного, враховуючи задоволення позову, складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін), час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 4000 грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Також позивач просить стягнути з Одеської митниці понесені ним витрати по перекладу митних документів по цій справі у розмірі 1550 грн.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
В якості доказів на оплату послуг перекладача позивач надав копії рахунку-фактури від 25.11.2025, Акту №282/11 від 12.11.2024 приймання-передачі послуг з перекладу від 25.11.2025, платіжної інструкції №8040 від 26.11.2025. Крім того, здійснення вказаних послуг підтверджується матеріалами справи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що переклад документів замовлений позивачем здійснено для належного розгляду справи судом та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.
Аналогічного висновку з приводу необхідності стягнення на користь особи судових витрат пов`язаних з перекладом дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 по справі № 160/7049/19.
Враховуючи предмет спору, суд вважає витрати на оплату послуг перекладача необхідними та неминучими, оскільки професійний переклад на українську мову документів, пов`язаних із оскаржуваним рішенням є необхідним для забезпечення повного та всебічного розгляду справи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов`язані з підготовкою справи до розгляду у розмірі 1550 грн.
Водночас, суд не вбачає підстав для відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на послуги за цінову експертизу, адже ці послуги не є необхідними та неминучими, не впливали на розгляд справи, а тому не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 139, 241-246 КАС України, суд, –

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛДІ І КО» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 28/2, ЄДРПОУ 23162981) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21а, м. Одеса, 65078, ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000317/1 від 17.09.2025 року. 
Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛДІ І КО» судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн та витрати, пов`язані з підготовкою справи до розгляду у розмірі 1550 грн. 
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України. 
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва