ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/287/26	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" 
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро 
про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат
Суддя Юзіков С.Г.
Без участі представників сторін
СУТЬ СПОРУ:
Позивач просить стягнути з Відповідача компенсаційні втрати за договором 
№ 55563/2024 про постачання (закупівлю) електричної енергії від 22.01.2024 розраховані за період з 26.03.2025 до 06.01.2026 у розмірі 2 847 634,17 грн з яких: 1 046 387,94 грн – 3% річних від простроченої суми та 1 801 246,23 грн – інфляційного збільшення суми боргу.
У відзиві Відповідач позов заперечує посилаючись на те, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012р. № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державні підприємство, установа, організація. Відповідач є державною установою. У зв`язку з чим Відповідач неодноразово звертався до Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра із замовленням бюджетних асигнувань для погашення заборгованості по судовому рішенню у справі № 904/1380/25. Проте, на теперішній час рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2025 у справі № 904/1380/25 органами Держказначейства не виконане. Отже, у даній справі КЕВ м. Дніпро є неналежним Відповідачем, в даному випадку належним Відповідачем є саме Державне казначейство України. Крім того, Позивач неправильно вказує період стягнення з 26.03.2025 до 06.01.2026 року. Згідно з вимогами Закону № 4901-VI період стягнення обчислюється з дати надходження виконавчого документу до органів Держказначейства (09.10.2025), плюс три місяці, а саме з 09.01.2026 року. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 3 жовтня 2023 року по справі №686/7081/21. Сума 1 046 387,94 грн. – 3% річних від простроченої суми та 1 801 246,23 грн. – інфляційне збільшення боргу не підлягає стягненню з Відповідача виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. При цьому, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Рішенням у справі № 904/1380/25 Відповідачу вже ухвалено сплатити Позивачеві 115 386,27 грн. – 3% річних, 136 567,89 грн. - інфляційних втрат, яке ще не виконане та перебуває в стані виконання. Покладення додаткових грошових сум на стягнення приведе до більш негативних наслідків фінансового стану Боржника та приведе процесуальних зловживань з боку Стягувача.
Позивач у відповіді на відзив зазначив, що Відповідач є юридичною особою, веде самостійний баланс, має реєстраційні рахунки у відділеннях Державної казначейської служби України. За організаційно-правовою формою Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро є державною установою. Отже, Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, має власні рахунки і не обмежений у виконанні свого обов`язку щодо своєчасного виконання рішення суду шляхом списання коштів з власних рахунків, а не з державного бюджету. Рішення суду у справі № 904/1380/25 не було виконано саме Квартирно-експлуатаційним відділом міста Дніпро, а тому посилання Відповідача на необхідність застосування положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та змісту зазначеного нормативного акту. Правовідносини у справі № 904/287/26 не є подібними до правовідносин, встановлених у справі № 686/7081/21, на яку посилається Відповідач, а отже посилання на зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду є нерелевантними до обставин зазначеної справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд ,-
ВСТАНОВИВ:
22.01.2024 Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро (Споживач, Відповідач) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (Постачальник, Позивач) уклали договір про постачання (закупівлю) електричної енергії №55563/24.
На виконання умов договору за період листопада, грудня 2024 постачальник поставив споживачеві, а споживач спожив електричну енергію в загальному розмірі 7414955,00кВт*год на суму 66 904 307,96 грн.
Відповідач частково розрахувався за фактичний обсяг поставленої (використаної) електричної енергії, у зв`язку з чим у нього виник борг у сумі 44 359 070,98грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі 904/1380/25 позов ТОВ "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро задоволено та стягнуто 44 359 070,68 грн – заборгованості за спожиту електроенергію, 115 386,27 грн – 3% річних, 136 567,89грн - інфляційних втрат та 535 332,30 грн - витрат по сплаті судового збору.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
16.09.2025,на виконання рішення від 18.02.2025, суд видав відповідний наказ.
Проте, наразі зазначене рішення не виконано, у зв`язку з чим Позивач просить стягнути 1 046 387,94 грн – 3% річних від простроченої суми та 1 801 246,23 грн – інфляційного збільшення суми боргу, нараховані на вищезазначену заборгованість.
Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору в даній справі.
Предметом доказування у даній справі є факт несвоєчасної оплати поставленої електроенергії, обґрунтованість стягуваних сум.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Частинами 1-3 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві підстав.
Перевіривши надані сторонами докази, суд приймає позицію Позивача.
Так, Відповідач не своєчасно оплачував надані Позивачем послуги, у зв`язку з чим Позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 44 359 070,68 грн – боргу за спожиту електроенергію, 115 386,27 грн – 3% річних, 136 567,89грн - інфляційних втрат та 535 332,30 грн - витрат зі сплати судового збору.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі 904/1380/25 позов ТОВ "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро задоволено та стягнуто 44 359 070,68 грн – заборгованості за спожиту електроенергію, 115 386,27 грн - трьох відсотків річних, 136 567,89 грн - інфляційних втрат та 535 332,30 грн - витрат по сплаті судового збору.
З матеріалів справи вбачається, що Позивач в межах справи №904/1380/25 нарахував та заявив до стягнення 3% річних та інфляційні втрати по 17.03.2025 на суму боргу, що виникла в результаті виконання Договору за розрахункові періоди листопад-грудень 2024 року.
Проте, Відповідач зазначений борг не сплатив, у зв`язку з чим Позивач звернувся з даним позовом та нарахував Відповідачеві 1 046 387,94 грн – 3% річних від простроченої суми за період з 26.03.2025 по 06.01.2026 та 1 801 246,23 грн – інфляційних втрат за період з квітня 2025 по листопад 2025.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).
Як встановлено судом, про що зазначено вище, Відповідач стягнутий борг не сплатив. Доказів протилежного матеріали справи не містять та Відповідач суду не надав.
Суд враховує, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", суд встановив, що розрахунок індексу інфляції та 3% річних проведено правильно. 
Заперечення Відповідача щодо заміни Відповідача на належного – Управління Державної казначейської служби у Соборному районі м. Дніпра не приймаються судом. 
Так, правові засади здійснення у Збройних Силах України господарської діяльності, умови і гарантії її організації та державної підтримки врегульовано Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" № 1076-XIV 21.09.1999 (далі Закон № 1076-XIV).
Частина 2 ст. 1 Закону № 1076-XIV встановлює, що до господарської діяльності у Збройних Силах України належить діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України з оборонних закупівель, пов`язана із закупівлею товарів, робіт і послуг оборонного призначення за імпортом, яким в установленому законодавством порядку надані повноваження на право здійснення імпорту товарів військового призначення і товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю.
Частина 1 ст.5 Закону № 1076-XIV передбачає, що за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина, як суб`єкт господарської діяльності, несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Питання організації та завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України регламентовано Положенням про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затверджено наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448 (надалі Наказ № 448).
Відповідно до зазначеного наказу № 448 від 03.07.2013 в редакції чинній на момент виникнення правовідносин:
8.3. Оплата комунальних послуг військовим частинам, що утримуються за рахунок кошторису МО України, провадиться за рахунок відповідних бюджетних асигнувань.
8.4. Заявка про потребу в комунальних послугах та енергоносіях (у фізичних показниках) на наступний рік (додаток 17) подається КЕВ (КЕЧ) до КЕУ до 01 вересня, КЕУ до Головного КЕУ ЗС України до 20 вересня поточного року (за кожну військову частину). Заявка підписується відповідним начальником квартирно-експлуатаційного органу.
8.5. Граничні обсяги споживання комунальних послуг та енергоносіїв на наступний рік у фізичних показниках та коштах (далі - ліміт) складаються відповідно до кошторису МО України на оплату комунальних послуг та енергоносіїв на відповідний рік.
8.6. Військові частини забезпечуються електроенергією, водою, тепловою енергією та природним газом: від власних комунальних установок КЕВ (КЕЧ) і військових частин (електростанцій, водонасосних станцій, котелень); від інших мереж підприємств і організацій за договорами про надання комунальних послуг.
8.7 КЕВ (КЕЧ) або військові частини оформляють договори про надання військовим частинам комунальних послуг та енергоносіїв з відповідними підприємствами та організаціями. Договори до підписання перевіряються та візуються головним бухгалтером і юрисконсультом КЕВ (КЕЧ).
Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпра підписавши договір № 55563/2024 про постачання (закупівлю) електричної енергії від 22.01.2024 та додатки до договору як споживач є стороною договору та належним Відповідачем у даному спорі.
При цьому, правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету неодноразово висловлював в своїх рішеннях Конституційний Суд України. Зокрема, в Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп.2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим, держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Кечко проти України" зазначив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину не виконання своїх зобов`язань.
У справі "Бакалов проти України" та у справі "Терем ЛТД Чечеткін та Оліус проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах № 925/246/17 та № 925/974/17.
Щодо заперечень Відповідача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з того, що ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, які не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання.
Ці нарахування не є штрафними санкціями, тому до них не застосовуються відповідні положення ЦК України.
За своїми ознаками, 3% річних є платою за користування чужими коштами в період прострочення виконання Відповідачем його договірного зобов`язання.
У свою чергу, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України.
Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зокрема зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.
При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові
Отже, вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у розмірі: 1 046 387,94 грн – 3% річних від простроченої суми та 1 801 246,23 грн – інфляційних втрат.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача.
Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити. 
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро (49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Феодосіївська, буд. 13, код 08004581) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Січових стрільців, буд. 4Д, код 42082379)  1 046 387 грн. 94 коп.– 3% річних від простроченої суми, 1 801 246 грн. 23 коп. – інфляційного збільшення суми боргу, 34 171 грн. 61 коп. - судового збору.
Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України. 

Суддя С.Г. Юзіков