ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року   Справа № 902/446/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Гудак А.В. ,  суддя Хабарова М.В. 

секретар судового засідання Кульчин Д.А. 

за участю представників сторін:
позивача – Путілін Є.В.,
відповідача – Мичківський І.П.,
третьої особи – не з`явився, 

розглянувши апеляційну скаргу відповідача – Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.12.2025 року, повний текст якого складено 22.12.2025 року, та додаткове рішення від 25.12.2025 року, повний текст якого складено 25.12.2025 року, у справі №902/446/25 (суддя Маслій І.В.) 

за позовом Приватного підприємства «Вінницький центр безпеки руху» (вул.Немирівське шосе, буд.9, с.Вінницькі Хутори, Вінницький р-н, Вінницька обл., 23201)
до відповідача Вінницької міської ради (вул.Соборна, буд.59, м.Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21050)
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватне підприємство «Трейдсервіс» (вул.Сергія Зулінського, буд.42Б, м.Вінниця, Вінницька обл., 21022)
про витребування частини земельної ділянки та скасування запису в поземельній книзі

ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство «Вінницький центр безпеки руху» (позивач) звернулось до Господарського суду Вінницької області із позовом до Вінницької міської ради (відповідач), у якому просило про витребування частини земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 площею 6,3 га та скасування запису в поземельній книзі щодо зазначеної земельної ділянки.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054 та земельної ділянки площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053. На вказаних земельних ділянках розміщено нерухоме майно позивача. У 2025 році ПП «Вінницький центр безпеки руху» звернулось до сертифікованого інженера-землевпорядника з метою розроблення документації із землеустрою задля поділу земельних ділянок, належних позивачу. Водночас позивача було повідомлено про обставини накладення земельної ділянки комунальної форми власності площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 на земельні ділянки позивача з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0054 та 0520681000:01:008:0053. Вважаючи, що вказане порушує його права ПП «Вінницький центр безпеки руху» звернувся із позовом до суду про витребування частини земельної ділянки та скасування запису в поземельній книзі.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11.04.2025 року відкрито провадження у справі №902/446/25, а ухвалою від 05.05.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Трейдсервіс».
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.12.2025 року у справі №902/446/25 задоволено позов Приватного підприємства «Вінницький центр безпеки руху» до Вінницької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Приватне підприємство «Трейдсервіс» про витребування частини земельної ділянки та скасування запису в поземельній книзі. Додатковим рішенням від 22.12.2025 року присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи рішення господарський суд першої інстанції виходив з того, що накладення земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 площею 6,3 га на земельні ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054 та площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053 порушує законні права позивача на володіння та користування відповідною землею. Оскільки наявність зареєстрованої земельної ділянки в межах земельних ділянок, належних позивачу, порушують права останнього, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про скасування в поземельній книзі запису відносно земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 площею 6,3 га підлягають задоволенню.
Крім того, додатковим рішенням від 25.12.2025 року у даній справі задоволено заяву позивача щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат у розмірі 9100,00 грн. Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи, а за відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, такі витрати покладаються на відповідача повністю.
Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням, Вінницькою міською радою у встановлений процесуальний строк подано апеляційну скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 22.12.2025 року та додаткове рішення від 25.12.2025 року у справі №902/446/25 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, а також скасувати додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, ухваливши рішення із порушенням норм матеріального права. На думку скаржника суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо накладення земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0054, 0520681000:01:008:0053, адже експертом Валерієм Данилюком у висновку судової експертизи №827 від 26.09.2025 року за результатами проведеного дослідження матеріалів, які надійшли для проведення експертизи, зроблено протилежний висновок, що суміщення земельних ділянок з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0054, 0520681000:01:008:0053, власником яких є ПП «Вінницький центр безпеки руху», із земельною ділянкою з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, власником якої є Вінницька міська рада, виникло за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, яка перебуває у власності Вінницької міської ради. Апелянт вважає, що вказану обставину суд першої інстанції належним чином не дослідив, як наслідок, не надав їй належної правової оцінки. Крім того, з огляду на те, що рішення Господарського суду Вінницької області від 22.12.2025 року у справі №902/446/25 підлягає скасуванню, вважає, що додаткове рішення суду від 25.12.2025 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу також підлягає скасуванню, оскільки дане судове рішення є похідним від первісного судового акта та є його невід`ємною складовою.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуюча суддя Мамченко Ю.А., суддя Гудак А.В., суддя Хабарова М.В.
Ухвалою від 15.01.2026 року відкрито апеляційне провадження у справі №902/446/25 за скаргою Вінницької міської ради на рішення господарського суду Вінницької області від 22.12.2025 року та додаткове рішення від 25.12.2025 року, розгляд справи призначено на 09.02.2026 року.
26.01.2026 року надійшов відзив позивача, в якому він просить залишити оскаржувані рішення господарського суду Вінницької області без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позивач вважає, що саме після прийняття наказів Головним управління Держземагентства у Вінницькій області про передачу земельної ділянки у власність фізичним особам необхідно було внести зміни до державного земельного кадастру та державного реєстру речових прав в частин зменшення площі земельної ділянці площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 на 4 га, однак вказаного зроблено не було. При цьому, на момент передачі Головним управлінням Держгеокадстру у Вінницькій області в комунальну власність Вінницької міської ради земельної ділянки площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 такої земельної ділянки в Головному управлінні Держгеокадастру вже не існувало. Позивач звертає увагу, що в державному земельному кадастрі одночасно існують три земельні ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054, з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053, власником яких є ПП «Вінницький центр безпеки руху» і земельна ділянка площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, з відповідним суміщенням (накладанням), що є неприпустимим. Отже, саме внаслідок рішення про витребування земельних ділянки позивачем буде припинено право на частину земельної ділянки площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 шляхом виготовлення технічної документації про поділ земельної ділянки на підставі рішення суду і відповідний кадастровий номер буде анульовано (скасовано). З огляду на викладене внаслідок оцінки доказів в їх сукупності вважає, що судом першої інстанції було винесене законе та обґрунтоване судове рішення.
27.01.2026 року до апеляційного суду надійшли заяви позивача Приватного підприємства «Вінницький центр безпеки руху» та відповідача Вінницької міської ради про участь їх представників у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/446/25 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Крім того, ПП «Вінницький центр безпеки руху» просить долучити до матеріалів справи належним чином засвідчений договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт, платіжну інструкцію від 26.01.2026 року. При ухвалені судового рішення у справі №902/446/25 просить здійснити розподіл судових витрат.
Ухвалою від 28.01.2026 року задоволено заяви сторін про участь їх представників у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/446/25 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 09.02.2026 року розгляд справи відкладено на 02.03.2026 року. Крім того, ухвалено викликати в судове засідання судового експерта ТОВ «Подільський центр судових експертиз» Данилюка Валерія Олександровича для надання пояснень щодо його висновку №827 від 26.09.2025 року.
У судових засіданнях апеляційної інстанції 09.02.2025 року та 02.03.2026 року представник відповідача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив скасувати рішення суду першої інстанції. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа не забезпечила явку свого представника у призначені на 09.02.2025 року та 02.03.2026 року судові засідання апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомила, проте така неявка не перешкоджає розгляду справи, присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.
Крім того, експерт вимоги ухвали суду від 09.02.2026 року не виконав та не з`явився в судове засідання для надання пояснень щодо висновку №827 від 26.09.2025 року. З урахуванням думки представників сторін щодо можливості розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено місцевим господарським судом та стверджено матеріалами справи, розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації №298 від 04.04.2004 року надано дозвіл Приватному підприємству «Трейдсервіс» на виготовлення технічної документації по відведенню земельної ділянки загальною площею 6,3 га в довгострокову оренду строком на 45 років (а.с.85, т.2).
У матеріалах справи наявна технічна документація на відведення земельної ділянки в оренду Приватному підприємству Трейдсервіс», яку розроблено в 2004 році Приватним малим підприємством «Квантрон» (а.с.76-144, т.2).
З витягу з Державного земельного кадастру від 09.11.2004 року вбачається, що земельну ділянку площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 зареєстровано на підставі технічної документації, яку розроблено в 2004 році Приватним малим підприємством «Квантрон». (а.с.170-175, т.1)
Згідно даних з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.11.2004 року Приватним підприємством «Трейдсервіс» та Вінницькою районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 (а.с.140, т.1).
07.11.2013 року між фізичним особам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Трейдсервіс» укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. за №1585, за умовами п.1.1 якого Приватне підприємство «Трейдсервіс» продало, а фізичні особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 купили нежитлові будівлі, розміщені за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.159-162, т.2).
Відповідно до п.1.3 договору купівлі-продажу від 07.11.2013 року нежитлові будівлі, які є його предметом, розміщені на земельній ділянці площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008.
Наказами Головного управління Держземагентства у Вінницькій області №ВН/0520681000:01:008/00001637 від 06.12.2013 року та №ВН/0520681000:01:008/00001639 від 06.12.2023 року фізичним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що перебувають в оренді Приватного підприємства «Трейдсервіс» (а.с.129-132, т.2).
24.12.2013 року ПП «Трейдсервіс» та Вінницька районна державна адміністрація уклали угоду, якою розірвали договір оренди земельної ділянки площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 (а.с.139, т.1).
Матеріали справи містять проект землеустрою, розроблений у 2013 році ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс», щодо відведення земельних ділянок у власність, зокрема фізичним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.115-171, т.2).
У вказаному проєкті землеустрою містяться листи ПП «Трейдсервіс», якими надано згоду на відведення земельних ділянок фізичним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 орієнтовною площею по 2,00 га за рахунок земель, які перебувають в оренді ПП «Трейдсервіс» (а.с.121-122, т.2).
28.12.2013 року в Державному земельному кадастрі проведено державну реєстрацію земельних ділянок площею 2,00 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054 та площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053 на підставі проекту землеустрою, розробленого у 2013 році ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс», про що свідчать відповідні поземельні книги (а.с.1-75, т.2).
Як вбачається із поземельних книг - земельна ділянка площею 2,00 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054 належала ОСОБА_1 , а земельна ділянка площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053 - ОСОБА_2 ..
09.12.2021 року фізичною особою ОСОБА_1 внесено до статутного капіталу Приватного підприємства «Вінницький центр безпеки руху» наступне майно:
- земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 23.07.2014 року;
- земельну ділянку площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом №4-1145 від 07.06.2019 року;
- нежитлові будівлі, розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. за №1585, та свідоцтва про право власності на спадщину за законом №4-1145 від 07.06.2019 року (а.с.9-10, т.1).
Як вбачається із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.12.2021 року за Приватним підприємством «Вінницький центр безпеки руху» зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053, земельну ділянку площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054, а також нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: Немирівське шосе, буд.9, с.Вінницькі Хутори, Вінницький р-н, Вінницька обл. (а.с.6-7, т.1).
Рішенням 13 сесії Вінницької міської ради 8 скликання №621 від 29.10.2021 року вирішено зареєструвати право комунальної власності на земельні ділянки, які відповідно до пункту 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України вважаються комунальною власністю Вінницької міської територіальної громади та розташовані за межами населених пунктів у межах Вінницької міської територіальної громади, згідно з додатком 1 до цього рішення, зокрема земельну ділянку площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 01.03.2023 року за Вінницькою міською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 (а.с.9, т.1).
Матеріали справи також містять висновки експерта Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський центр судових експертиз» №827 від 26.09.2025 року на питання, поставлені ухвалою суду від 09.06.2025 року:
1) після проведеного дослідження матеріалів, які надійшли для проведення експертизи, співставлення земельних ділянок, які є об`єктами дослідження в програмному забезпеченні для цифрової картографії та землеустрою Digitals/Delta ХЕ Version 5.0 Professional, можливо зробити висновок, що земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 площею 6,3 га, яка розташована за адресою Вінницька область, Вінницький район, Вінницько-Хутірська сільська рада, що перебуває у власності Вінницької міської ради, суміщається із земельними ділянками з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0053 площею 1,7 га, 0520681000:01:008:0054 площею 2,0 га, які розташовані за адресою Вінницька область, Вінницький район, Вінницько-Хутірська сільська рада, що перебувають у приватній власності приватного підприємства «Вінницький центр безпеки руху», а саме площа суміщення земельних ділянок становить:
- із земельною ділянкою з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053 площа суміщення становить 1,7 га, у відсотковому відношенні 100%, із лінійними розмірами по периметру за годинниковою стрілкою від точки А: 137,93 м, 253,17 м, 49,16 м, 86,14 м, 10,17 м, 20,06 м, 87,48 м, 30,36 м, 5,0 м, 43,55 м, 131,99 м, 42,80 м;
- із земельною ділянкою з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054 площа суміщення становить 2,0 га, у відсотковому відношенні 100%, із лінійними розмірами по периметру за годинниковою стрілкою від точки Б: 38,62 м, 11,91 м, 30,61 м, 7,19 м, 14,99 м, 11,77 м, 22,12 м, 34,64 м, 10,85 м, 34,62 м, 15,38 м, 76,39 м, 7,32 м, 35,46 м, 69,52 м, 56,73 м, 253,17 м, 60,50 м.
2) приймаючи до уваги, що проект відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та організації пункту громадського харчування ПП «Трейдсервіс» на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008) розроблений у 2004 році, а також те, що поземельна книга на земельну ділянку з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 відкрита 09.11.2004 року можливо зробити висновок, що суміщення земельних ділянок площею 2,0 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054, площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053, власником яких є ПП «Вінницький центр безпеки руху» із земельною ділянкою площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, власником якої являється Вінницька міська рада, виникло за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, яка перебуває у власності Вінницької міської ради.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу, що згідно ст.14 Конституції України – земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а у ст.13 Конституції України серед іншого визначено, що земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого відповідні права здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених межах. 
За змістом ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч.5 ст.16 та ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Самостійними суб`єктами права власності на землю, згідно статті 80 Земельного кодексу України (ЗК України) є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Частиною 1 ст.12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.
Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 ЗК України).
Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України (в редакції, чинній станом на момент набуття фізичним особами нерухомого майна, а також отримання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Нормами п.«б» ч.1 ст.121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
З огляду на положення ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Приписами ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
За правилами ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Також ч.1 ст.120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 09.11.2004 року за ПП «Трейдсервіс» зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 у зв`язку із укладенням договору оренди з Вінницькою районною державною адміністрацією та набуттям ПП «Трейдсервіс» права власності на нерухоме майно, розміщене на вказаній земельній ділянці. У подальшому після купівлі у ПП «Трейдсервіс» фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 за згодою ПП «Трейдсервіс», як належного користувача; на підставі положень ст.116, 118, 121, 122 ЗК України за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 відбулось формування та подальша передача у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ділянок з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0054, 0520681000:01:008:0053 відповідно. 09.12.2021 року право власності на вказані земельні ділянки з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0054, 0520681000:01:008:0053 набуло ПП «Вінницький центр безпеки руху» як внесок до статутного капіталу. 
Вказані обставини стверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами, а тому не підлягають доказуванню в силу статті 75 ГПК України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 року, Земельний кодекс України доповнено пунктом 24 у розділі X «Перехідні положення», відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель зазначених у пунктах «а»-«є». 
З огляду на викладені обставини та зважаючи на п.24 розділі X «Перехідні положення» ЗК України, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що у зв`язку з набуттям чинності відповідних змін до Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 перейшла з державної власності у комунальну власність Вінницької територіальної громади в особі Вінницької міської ради.
Водночас, матеріали справи містять висновки експерта Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський центр судових експертиз» №827 від 26.09.2025 року. Експертом зроблено висновок, що земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 площею 6,3 га, яка розташована за адресою Вінницька область, вінницький район, Вінницько-Хутірська сільська рада, що перебуває у власності Вінницької міської ради суміщається з земельними ділянками з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0053 площею 1,7 га, 0520681000:01:008:0054 площею 2,0 га, які розташовані за адресою Вінницька область, вінницький район, Вінницько-Хутірська сільська рада, що перебувають у приватній власності приватного підприємства «Вінницький центр безпеки руху»; площа суміщення становить 1,7 га та 2,0 га у відсотковому відношенні - 100% із лінійними розмірами по периметру за годинниковою стрілкою. 
Окрім цього, судовим експертом Валерієм Данилюком у наданому суду висновку зазначено наступне: приймаючи до уваги, що проект відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та організації пункту громадського харчування ПП «Трейдсервіс» на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008) розроблений у 2004 році, а також те, що поземельна книга на земельну ділянку з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 відкрита 09.11.2004 року можливо зробити висновок, що суміщення земельних ділянок площею 2,0 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054, площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053, власником яких є ПП «Вінницький центр безпеки руху» із земельною ділянкою площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, власником якої являється Вінницька міська рада, виникло за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, яка перебуває у власності Вінницької міської ради.
Як вбачається з Додатку 3 до Висновку експерта (а.с.245, т.1), на якому графічно відображено план суміщення земельних ділянок, земельні ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054, площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053, власником яких є ПП «Вінницький центр безпеки руху» розміщені на земельній ділянці площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, власником якої є Вінницька міська рада. 
В сукупності, надані судовим експертом відповіді та графічні матеріали вказують на накладення земельних ділянок площею 2,0 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054, площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053 на земельну ділянку площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008. 
У апеляційній скарзі Вінницька міська рада наголошує, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо накладення земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0054, 0520681000:01:008:0053.
Апелянт вважає, що експертом зроблено зовсім протилежний висновок, що суміщення земельних ділянок з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0054, 0520681000:01:008:0053 власником яких є ПП «Вінницький центр безпеки руху» із земельною ділянкою з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, власником якої являється Вінницька міська рада, виникло за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, яка перебуває у власності Вінницької міської ради.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що матеріали справи містять витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.140, т1.), з якого вбачається, що 05.11.2004 року ПП «Трейдсервіс» та Вінницькою районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008. 
При цьому, відповідно до умов договору купівлі-продажу від 07.11.2013 року, укладеного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПП «Трейдсервіс» - підприємство продало, а фізичні особи купили нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , розміщені на земельній ділянці площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008.
Матеріали справи також містять листи ПП «Трейдсервіс» (а.с.121-122, т.2), якими надано згоду на відведення земельних ділянок фізичним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 орієнтовною площею по 2,00 га за рахунок земель, які перебувають в оренді Приватного підприємства «Трейдсервіс». 
Жодних доказів існування будь-яких інших земельних ділянок у ПП «Трейдсервіс» за вказаною адресою матеріали справи не містять та апелянт не надав. 
Таким чином, виділення земельних ділянок відбувалось саме за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008, яка перебувала в оренді ПП «Трейдсервіс».
Натомість земельні ділянки з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0054, 0520681000:01:008:0053 утворено саме шляхом їх виділення для відведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що перебували у 2013 році в оренді Приватного підприємства «Трейдсервіс», тобто за рахунок земельної ділянки площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008.
При цьому апелянт не наводить жодних заперечень щодо фактичного 100% суміщення із лінійними розмірами по периметру земельних ділянок з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0054, 0520681000:01:008:0053 із земельною ділянкою з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008. 
Колегія суддів також звертає увагу, що після формування земельних ділянок з кадастровими номерами 0520681000:01:008:0054, 0520681000:01:008:0053 фактично припинилось існування земельної ділянки площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що накладення земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 площею 6,3 га на земельні ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054 та площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053 порушує законні права позивача на володіння та користування відповідною землею.
Переглядаючи оскаржуване рішення по суті, колегія суддів виходить з того, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. (ст.15 Цивільного кодексу України, надалі в тексті - ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у ст.16 ЦК України. Одним з таких способів, як зазначено у п.3 ч.2 вказаної статті, є припинення дії, яка порушує право. Аналогічні приписи містить частина 2 ст.20 ГК України.
Згідно з приписами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей. Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння, а підставою такого позову - обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.
Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.
З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.
Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування у цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. Отже, належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який зважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України). Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц.
Позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 09.04.2025 року у справі №686/11964/18 в подібних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 року у справі №446/478/19 (провадження №14-90цс23) дійшла висновку, що коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.
Витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосований щодо всієї земельної ділянки, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні позивача.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем обрано вірний спосіб захисту своїх прав та підлягає задоволенню позов в частині щодо витребування у відповідача частини земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 площею 6,3 га, оскільки земельні ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054 та площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053, належні на праві власності позивачу, накладаються на частину земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 площею 6,3 га, належною на праві власності відповідачу. 
Крім того, переглядаючи оскаржуване рішення в частині вимоги позивача про скасування в поземельній книзі запису щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 площею 6,3 га колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду відображені у постанові від 03.09.2025 року у справі №911/906/23, а також у постанові Касаційного господарського суду від 13.01.2026 року у справі №924/879/23.
Земельна ділянка, насамперед, є частиною земної поверхні і в цьому контексті застосовна стаття 79 ЗК України. Проте, не можна залишити поза увагою зміст статті 79-1 ЗК України, яка визначає, що земельна ділянка стає оборотоздатною винятково з моменту її формування, яке завершується присвоєнням кадастрового номера й здійсненням її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації права власності на неї.
При цьому у земельної ділянки подвійний правовий режим: з одного боку, вона є частиною земної поверхні, а з іншого - відомості в державному реєстрі є неодмінними для того, щоб земельна ділянка стала оборотоздатною.
Відповідно, залишаючись незмінно певними частинами земної поверхні, земельні ділянки тим не менш припиняють своє існування в розумінні статті 79-1 ЗК України, у разі скасування їх державної реєстрації та закриття відповідних розділів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і Поземельних книгах.
Так, у цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що через накладення земельних ділянок площею 2,0 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0054, площею 1,7 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0053 із земельною ділянкою площею 6,3 га з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 існують різні об`єкти цивільних прав в розумінні статті 79-1 ЗК України щодо однієї частини земної поверхні.
Згідно з частиною першою статті 193 ЗК України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Відповідно до статті 194 ЗК України призначенням Державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлює Закон України «Про Державний земельний кадастр».
Частиною першою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
Частинами шостою-восьмою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.
Частиною 1 статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок – у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) – у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель – за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) – у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частини 1-5 статті 79-1 ЗК України).
Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частини 1, 2 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки (ч.4 ст.25 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації (частина тринадцята статті 79-1 ЗК України; аналогічне положення передбачене у частині десятій статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Пунктом 49, 50 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року визначено, що Поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об`єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107-137 цього Порядку.
Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа.
Поземельна книга в електронній (цифровій) формі засвідчується кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора. Не завірені кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора записи у Поземельній книзі в електронній (цифровій) формі вважаються недійсними. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки.
Як свідчить зміст додатку 8 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, до поземельної книги вносяться відповідні відомості щодо земельної ділянки, зокрема її площа та координати поворотних точок меж земельної ділянки.
Відповідно до пунктів 60, 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.
Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів/ініціала власного імені Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі – кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі – підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що наявність зареєстрованої земельної ділянки в межах земельних ділянок, належних позивачу, порушують права останнього, а відтак, вимоги позивача про скасування в поземельній книзі запису відносно земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:008:0008 площею 6,3 га підлягають задоволенню.
При цьому, відповідно до висновків, відображених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 року у справі №911/906/23, можливість пред`явлення вимог щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки безпосередньо визначена частиною 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Для ідентифікації земельної ділянки як окремого об`єкта цивільного права обов`язковою умовою є наявність характеристик такого об`єкта, зокрема й її кадастровий номер, розмір, межі та координати, які містяться у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, поділу чи об`єднання земельних ділянок; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається винятково з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Отже, у розумінні наведених правил з метою забезпечення ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення судового рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки обов`язково має відбуватися за умови одночасного визнання, зміни чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Подібні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі №686/19656/19, від 03.05.2022 року у справі №199/1136/20.
Таким чином, правомірними та ефективними способами захисту прав позивача, крім вимоги про витребування спірного майна, яка для спірних відносин є основним способом захисту, також є припинення речових прав Вінницької міської ради на земельну ділянку та скасування її запису у поземельній книзі.
З урахуванням особливостей фактичних обставин справи, що переглядається, задоволення лише віндикаційного позову шляхом витребування частини спірної земельної ділянки не приведе до повного відновлення порушеного права законного власника ділянок, який не зможе вчиняти щодо свого майна будь-які дії у зв`язку із подвійною реєстрацією однієї площі земельної поверхні з різними кадастровими номерами.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, порушення якого констатував ЄСПЛ, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, визначених законом і загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні правила не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
За усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі правила: 1) викладене в першому реченні першого абзацу закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладене в другому реченні того ж абзацу охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплене у другому абзаці визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, потрібно тлумачити у контексті загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява №19336/04).
Критеріями допустимості заходу втручання у право на мирне володіння майном та його співвідношення із гарантіями, визначеними у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало воно легітимну мету (суспільний, загальний інтерес), що випливає зі змісту зазначеної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві, яке повинне бути доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності визначена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом та з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.
Відповідно до практики ЄСПЛ ретроспективне скасування дійсного права власності становить позбавлення майна у розумінні цього правила Конвенції (рішення від 16.02.2017 року у справі «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), №43768/07, § 40, 41; від 13.12.2007 року у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), №3257/05, § 27-40; від 12.11.2013 року у справі «Пирантієне проти Литви» (Pyrantiene v. Lithuania), №45092/07, § 42; від 31.05.2016 року у справі «Вукушич проти Хорватії» (Vukusic v. Croatia), №69735/11, § 50).
Відповідно до практики ЄСПЛ визнання права власності недійсним як таке не суперечить приписам статті 1 Першого протоколу, водночас воно повинне бути не лише визначене законом і мати законну мету, але й відповідати вимозі пропорційності. Потрібно встановити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав людини; пошук цього балансу притаманний Конвенції загалом. Цей обов`язковий баланс неможливо встановити, якщо зацікавлена особа несе надмірний індивідуальний тягар (рішення від 12.06.2018 року у справі «Бейнарович та інші проти Литви» (Beinarovic and Others v. Lithuania), № 70520/10, 21920/10, 41876/11, § 138).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки – не встановлює такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17).
Тобто лише у разі дотримання всіх зазначених вище критеріїв можна визнати втручання держави у права пропорційним, а отже, правомірним, справедливим та виправданим. Суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку вирішувати питання пропорційності з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, оскільки в одному випадку обмеження буде пропорційним, а в іншому випадку те саме обмеження пропорційним не вважатиметься. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 05.07.2023 року у справі №912/2797/21.
Задоволення позову в цій справі має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права власника вільно володіти, користуватися та розпоряджатися свої майном.
Переглядаючи додаткове рішення, колегія судів зауважує, що судові витрати, відповідно до приписів статті 123 ГПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач зазначив орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. При цьому, у заяві від 15.12.2025 року просить суд стягнути з відповідача 9100,00 грн витрат понесених на правничу допомогу.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Факт понесення позивачем таких витрат підтверджується рахунком договором про надання правничої допомоги №20 від 18.02.2025 року; детальним описом робіт №ПЄ-00001 від 10.12.2025 року; платіжною інструкцією №106 від 12.12.2025 року на суму 4100,00 грн.
Як вбачається з детального опису №ПЄ-00001 від 10.12.2025 року адвокату позивача сплачено аванс в розмірі 5000,00 грн. Загальна вартість робіт становить 9100,00 грн.
Визначені сторонами послуги пов`язані з предметом судового розгляду, включають підготовку позову, визначення правової позиції по справі, складення позовної заяви та участь у судових засіданнях. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, згідно з ч.8 ст.129 ГПК України, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно встановив, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9100,00 грн є обґрунтованими та підтвердженими доказами та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів скаржника не встановлено.
Матеріалами справи спростовуються доводи скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, а одночасно і твердження про невмотивованість висновку про обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу -  без задоволення.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).
Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст.34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.12.2025 року та додаткове рішення від 25.12.2025 року у справі №902/446/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.
3. Матеріали справи №902/446/25 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повну постанову складено "10" березня 2026 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя   Хабарова М.В.