Справа № 458/505/24 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І. 
Провадження № 22-ц/811/2545/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Ракушинець А.А., представників відповідача Манюх О.М., Швець Д.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Ракущинця Андрія Андрашовича на рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 червня 2025 року в складі судді Кшик О.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, з участю третьої особи Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення додаткових виплат, продовження строкового договору,-
встановив:
У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, з участю третьої особи Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення додаткових виплат, продовження строкового договору.
Вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 22.06.2023 в справі №458/394/22 його поновлено на посаді директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати.
Постановою Львівського апеляційного суду від 02.11.2023 рішення Турківського районного суду Львівської області від 22.06.2023 у справі №458/394/22 скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Натомість, постановою Верховного Суду від 28.02.2024 в справі № 458/394/22 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ракущинця А.А. задоволено. 
Постанову Львівського апеляційного суду від 02.11.2023 скасовано, рішення Турківського районного суду Львівської області від 22.06.2023 залишено в силі.
На підставі наказу №12-0 від 15.03.2024 ОСОБА_1 поновлено на посаді.
Вказує, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. 
Разом з цим, відповідач фактично до роботи позивача не допустив, оскільки не передав позивачу документи, печатки, штампи, не вніс, на виконання ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», відповідні відомості про особу керівника до Реєстру, тому звільнення на підставі спірного наказу № 17-о від 16.04.2024 позивач вважає незаконним, оскільки він не допускав прогулів за період роботи у школі.
Крім того, відповідач не виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу по день прийняття наказу про поновлення на роботі, тобто за період з 23.06.2023 по 19.03.2024 та по день фактичного розрахунку.
Також, у день звільнення 13.06.2022 позивачу не було виплачено компенсацію за 56 днів щорічної відпустки, при цьому позбавлено виплати на оздоровлення у розмірі посадового окладу та щорічної винагороди, яка була виплачена директорам шкіл у розмірі 20% від посадового окладу
Серед іншого позивач зазначив, що наказом № 62 відділом освіти Турківської РДА від 09.06.2020 його переведено з безстрокового трудового договору на строковий терміном на 6 років з 24.06.2020. 
Таким чином, термін його перебування на посаді має закінчитися 24.06.2026, оскільки на час звернення до суду його не поновлено на роботі, це означає, що він майже 2 роки не працює згідно зі строковим договором. Цей період не враховується як педагогічний стаж, він не проходив курси підвищення кваліфікації, а також цей період виключається з п`ятирічного атестаційного періоду, відтак просив продовжити строковий договір на термін під час якого він був відсторонений з 28.04.2022 по 27.05.2022 та на термін його звільнення з 13.06.2022 по день примусового поновлення на роботі. 
З врахуванням викладеного, просив суд визнати протиправним та скасувати Наказ відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради №17-о від 16.04.2024 про звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.06.2023 по 14.03.2024 в сумі 274591,80 грн за мінусом коштів, які було нараховано централізованою бухгалтерією за період з 23.06.2023 по 18.10.2023, а також стягнути кошти за період з 15.03.2024 по 14.05.2024 - 62144,46 грн, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням по день прийняття рішення у справі; стягнути з відповідача на його користь щорічну грошову винагороду в розмірі 2343,33 грн; стягнути з відповідача на його користь щорічну грошову винагороду у розмірі 20% від окладу в розмірі 2343,33 грн; стягнути з відповідача на його користь виплату на оздоровлення у розмірі посадового окладу 11 716,65 грн; продовжити строковий договір на термін під час якого ОСОБА_1 був відсторонений з 28.04.2022 по 27.05.2022 та на термін звільнення ОСОБА_1 з 13.06.2022 по день примусового поновлення на роботі.
Оскаржуваним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 23 червня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, третя особа Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення додаткових виплат, продовження строкового договору.
Стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.11.2023 до 14.03.2024 в розмірі 98 293,65 грн (дев`яносто вісім тисяч двісті дев`яносто три гривні шістдесят п`ять копійок) з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.
Стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати щорічної грошової винагороди за 2021-2022 навчальний рік в розмірі 1171,67 (одна тисяча сто сімдесят одна гривня шістдесят сім копійок) та за 2022-2023 навчальний рік в розмірі 1089,60 грн (одна тисяча вісімдесят дев`ять гривень шістдесят копійок) з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.
Стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати допомоги на оздоровлення за 2021-2022 навчальний рік в розмірі 11 716,65 грн (одинадцять тисяч сімсот шістнадцять гривень шістдесят п`ять копійок), та за 2022-2023 навчальний рік в розмірі 10 896,00 грн (десять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень) з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.
Стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за 2022-2023 навчальний рік в розмірі 42 500,64 грн (сорок дві тисячі п`ятсот гривень шістдесят чотири копійки) з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4616,36 (чотири тисячі шістсот шістнадцять гривень тридцять шість копійок)
Судовий збір в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) покладено на позивача.
Судовий збір за вимогу про поновлення на роботі віднесено на рахунок держави.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог оскаржив представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Ракущинець А.А., вважає, що таке не відповідає нормам матеріального та процесуального права, судом неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи.
Зокрема, помилковість висновків суду в частині підстав для звільнення за прогул полягає у тому, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, однак будь який документ, який би свідчив про невиконання вимог позивачем законодавства або трудового розпорядку у матеріалах справи відсутній.
Разом з цим, при поновленні на роботу позивача не ознайомили (і навіть не намагались ознайомити) з трудовим розпорядком та режимом робочого дня в школі, не здійснено допуск до роботи.
З приводу недопуску директора до роботи позивачем направлені відповідні заяви в поліцію та надані пояснення, які були долучені до матеріалів справи та досліджені при розгляді справи.
Покликаючись на ЗУ «Про освіту» та ЗУ «Про повну загальну середню освіту», зазначає, що для встановлення факту порушення правил трудового розпорядку роботодавець, а відтак і суд, повинні чітко вказати, внаслідок недотримання яких норм працівником здійснено його звільнення. 
У справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
В свою чергу, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. 
Так, Верховний Суд у справі № 521/1892/18 дійшов висновку, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
Вважає неправильним висновок суду щодо можливості позивачу самостійно внести відомості про себе в реєстр юридичних осіб, оскільки такий не відповідає положенню ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Під час зміни керівника установи наявність і стан документів (справ), що знаходяться в діловодстві структурних підрозділів та в архіві, а також облікових документів та довідкового апарату до них, відбиваються окремим розділом в акті приймання-передавання установи. Для здійснення приймання-передачі комісія мала б скласти документ, куди внести дані про печатку, штамп, документа та майнові цінності школи. Для складення такого акту позивач ОСОБА_2 адміністрації не був потрібний, оскільки такі дані повинен був внести попередній керівник школи.
Такий документ не складався, що свідчить про відсутність фактичного намагання виконати рішення суду про поновлення, що дало б змогу позивачу приступити до виконання обов`язків і у разі їх невиконання були б підстави для його звільнення.
Зазначає, що дійсно, мав конфлікт в школі з батьками та вчителями, що не замінює вимоги чинного законодавства та обов`язок роботодавця ознайомити працівника з трудовим розпорядком, а потім вимагати його дотримання.
Крім того, відповідач – роботодавець не обгрунтував необхідність застосувати самий негативний для працівника спосіб покарання звільнення, а не догану, як того вимагає чинне трудове законодавство.
На думку апелянта, суд першої інстанції невірно зробив розрахунок та зменшив суму, що підлягає до стягнення.
Зокрема, суд помилково застосував до розрахунку середньоденної заробітної плати жовтень місяць, оскільки в цей місяць позивач не працював повністю, а тільки частину, а відтак вважає, що до розрахунку повинен бути врахований попередній місяць.
Також для різних складових нарахувань суд застосував чомусь різний середньоденний заробіток.
Зазначає, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено будь яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. При цьому, якщо за період від часу звільнення працівника до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу заробітна плата працівника підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.
Відповідно до статті 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. 
Що стосується стягнення за період вимушеного прогулу з 23 червня 2023 року по 17 квітня 2024 року, зокрема розрахунок за період з 23.06.2023 по 08.11.2023, 99 днів x 1445,22 грн./день = 143 076,78 гривень.
Згідно довідки про доходи Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради нараховано заробітню плату 69 486,92 гривень, відтак 143 076,78 грн. - 69 486,92 грн. = 73 589,86 гривень.
Розрахунок за період з 09.11.2023 по 31.12.2023, 37 днів х 1445,22 грн. = 53 473,14 гривень.
Відпускні за 2022-2023 навчальний рік розрахунок середнього календарного заробітку складає (31 072, 23 + 31 072, 23) / 59 = 1053, 30 гривень, тому відпускні становлять 56 х 1053,30 = 58984,8 грн.
Також зазначає, що посадові оклади (тарифні ставки) з 1 січня 2024 року розраховуються виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду 3195 гривень. (3195 х 100) / 2893= 110,439%, 110,439%- 100%= 10, 439%.
Тобто, зарплата збільшилась на 10, 439%, відтак за лютий 2022 року зросла (31 072,23 х10, 439%)/100% = 3 243,63 грн. і становить 31 072, 23 + 3 243, 63 = 34 315, 86 гривень.
Зарплата за березень 2022 року зросла ( 31 072,23 х 10, 439%) / 100% = 3 243,63 грн, і становить 31 072, 23 + 3 243, 63 = 34 315, 86 гривень.
Розмір середньоденного заробітку складає (34 315, 86 + 34 315, 86) / 43 = 1 596, 09 гривень.
Розрахунок за період з 1 січня 2024 року по 17 березня 2024 року, 78 х 1 596, 09 = 124 495, 02 гривень.
Оздоровчі за 2021 - 2022 навчальний рік становлять 100% окладу 11716,65 гривень, оздоровчі за 2022 - 2023 навчальний рік становлять 100% окладу 11716,65 гривень.
Крім цього, матеріальна допомога на оздоровлення є частиною зарплати з відповідними наслідками щодо нарахування, оподаткування та відображення у бухгалтерському обліку.
Винагорода за 2021-2022 навчальний рік становить 20% від окладу (11 716, 65 х 20% ) /100% = 2343,33 гривень.
Винагорода за 2022-2023 навчальний рік становить 20% від окладу (11 716, 65 х 20% ) /100% = 2343,33 гривень.
Звертає увагу, що працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення складових належної працівнику заробітної плати (стаття 233 КЗпП України) без обмеження будь яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Захищеними видатками бюджету визначаються видатки загального фонду на оплату раці працівників бюджетних установ, нарахування на заробітну плату (стаття 55 Бюджетного кодексу України).
Просить скасувати рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 червня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення, однак частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».
За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент поновлення позивача на роботі за рішенням суду) рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Таким чином, виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.
Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
На виконання постанови Верховного Суду від 28.02.2024 та рішення Турківського районного суду Львівської області від 22.06.2023 у справі № 458/394/22, начальник відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради видав Наказ від 15.03.2024 за № 12-о, яким позивача ОСОБА_1 поновлено на посаді директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області з 14.06.2022. Визначено ОСОБА_1 приступити до виконання своїх обов`язків з 19.03.2024, цього ж дня позивач ознайомлений з наказом.
При цьому, 26.03.2024 за заявою позивача було відкрито виконавче провадження ВП №74558171 з примусового виконання виконавчого листа № 458/394/22 від 25.03.2023 Турківського районного суду Львівської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області.
01.04.2024 виконавче провадження ВП № 74558171 закінчено, оскільки від боржника - відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради отримано копію наказу № 12-о від 15.03.2024 про поновлення на роботі ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач належно виконав судове рішення про поновлення на роботі, і що, в свою чергу, дало можливість позивачу приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
У підсумку суд вказав, що позивач не довів належними та допустимими доказами підстави свого позову, а саме, що його звільнення є незаконним, оскільки він не допускав прогулів, так як відповідач фактично не допустив його до роботи (не передав документи, печатки, штампи та не скерував його до реєстратора для внесення змін в Єдиному державному реєстрі щодо керівника закладу, який був поновлений на роботі), не подав доказів, які б вказували на поважність причини його відсутності на роботі, не довів, що дії місцевих жителів, с. Верхня Яблунька Самбірського району Львівської області, які перебували під школою, були спрямовані на недопущення саме його до роботи та що такі обставини пов`язані з неправомірними діями відповідача як роботодавця щодо позивача.
Натомість, відповідач подав суду належні та допустимі докази, на спростування вказаних підстав позову позивача, належно виконав рішення суду про поновлення позивача на посаді та подав докази, які підтверджують факт відсутності позивача на роботі, вжив заходи для отримання від позивача письмових пояснень, а відтак довів законність прийнятого рішення про звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
В свою чергу, після скасування відповідачем наказу «Про скасування наказу від 23.06.2023 №14-0 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 08.11.2023 за №32-0 (на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 02.11.2023), позивач був позбавлений права виконувати трудову функцію, з незалежних від нього причин у період з 09.11.2023 до 14.03.2024 (наказ про поновлення від 15.03.2024), який і становить період вимушеного прогулу.
Згідно з поданим відповідачем розрахунковим листом за вересень 2023 заробітна плата ОСОБА_1 становила 23 084,34 грн, а за жовтень 2023 – 13 640,72 грн, отже середньоденна заробітна плата становить 1080,15 грн (вересень (23 084,34 грн / 21 день) + жовтень (13 640,72 грн / 13 днів (з 19.10.2023 до 10.11.2023 відсторонення у зв`язку із службовим розслідуванням) = 1080,15 грн).
Враховуючи вимоги Порядку №100, середньоденна заробітна плата за два місяці, які передували звільненню позивача складає 1080,15 грн, а тому розмір середнього заробітку за вказаний період вимушеного прогулу становить 98 293,65 грн (91 день) x 1080,15 грн. (середньоденна заробітна плата).
Відтак, беручи до уваги те, що відповідач не здійснив виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 09.11.2023 по 14.03.2024, така підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 98 293,65 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.
У задоволенні решти вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на день прийняття рішення в цій справі суд відмовив, оскілки не встановив підстав для поновлення позивача на посаді.
Щодо вимог про стягнення щорічної грошової винагороди, допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, суд дійшов висновку, що закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 , працюючи на посаді директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ст. – ЗДО Боринської селищної ради, в силу своїх посадових обов`язків та за посадою належав до числа педагогічних працівників, відтак мав законні очікування на отримання щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків.
Згідно із поданими відповідачем копіями наказів від 26.09.2022 № 177, від 25.09.2023 №278 «Про надання щорічної грошової винагороди керівникам закладів освіти Боринської селищною ради», розмір такої винагороди становить 10 відсотків від посадового окладу.
Посадовий оклад позивача як директора школи за 2021-2022 навчальний рік становить 11716,00 грн. (розрахунковий лист за лютий 2022), а за 2022-2023 навчальний рік становить 10896 грн, що підтверджено поданими відповідачем розрахунковим листом за вересень 2023 року.
Враховуючи те, що при звільненні позивача відповідач незважаючи на вищевказані положення закону та за наявності у позивача права на виплату йому щорічної винагороди, такої виплати не провів, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість з виплати такої допомоги за 2021-2022 навчальний рік в розмірі 1171,67 грн (11 716,65 х 10%) / 100%) та за 2022-2023 навчальний рік в розмірі 1089,60 грн (10 896 х 10%) / 100%).
Також позивач мав законні очікування на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу та виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, однак при звільненні ОСОБА_1 відповідач не виконав свій обов`язок та не провів з ним розрахунку з виплати допомоги на оздоровлення, тому задовольнивши частково вимоги, суд стягнув з відповідача на користь позивача допомогу на оздоровлення за 2021-2022 навчальний рік в розмірі – 11 716,65 грн (100 відсотків посадового окладу), а за 2022-2023 навчальний рік 10 896 грн (100 відсотків посадового окладу).
Щодо грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, суд врахував, що заробітна плата позивача у вересні 2023 становила 23 084,34 грн. та розрахував середньоденний заробіток у розмірі 758,94 грн (23 084,34 х 12 = 277 012,08 грн); 277 012,08 /365= 758,94 грн), тому стягнув за 56 календарних днів 42 500,64 грн., у якості компенсації за невикористані дні відпустки.
Щодо позовної вимоги про продовження строкового договору, суд вказав, що 28.05.2020 ОСОБА_1 своєю заявою надав згоду начальнику відділу освіти Турківської РДА на припинення безстрокового трудового договору та переведення на строковий трудовий договір на посаді директора Верхньояблунського НВК терміном на шість років з 24.06.2020 із збереженням кваліфікації, щорічної відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за сумлінну працю та інших прав директора школи.
09.06.2020 відділ освіти Турківської районної державної адміністрації видав наказ №62 від 09.06.2020 «Про переведення з безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір ОСОБА_1 », відповідно до якого переведено ОСОБА_1 директора Верхньояблунського НВК, з безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір за його згодою терміном на шість років із збереженням посади, обсягу роботи, відповідної кваліфікації, щорічної відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за сумлінну працю та інших прав директора ЗЗСО з 24.06.2020.
Таким чином, до звільнення позивач працював за строковим трудовим договором.
При цьому, законодавством України не передбачено продовження строку трудового договору на період відсторонення, а поновлення позивача на посаді на підставі судового рішення відбулось під час дії строкового договору, тому в задоволенні вимог про продовження строку дії такого договору суд відмовив.
Врахувавши положення Прикінцевих положень КЗпП України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не пропущено строк звернення з даним позовом до суду.
Також суд вирішив питання судових витрат.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Усі трудові правовідносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин.
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Судом встановлено, що між сторонами у справі наявні судові рішення, які набрали законної сили.
Так, рішенням Турківського районного суду Львівської області від 22.06.2023 в справі №458/394/22 позов ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради, третя особа Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від посади, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника відділу освіти, культури, туризму молоді та спорту Боринської селищної ради Дуди Н.М. № 82 від 20.04.2022 «Про проведення службового розслідування».
Стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2022 по 27.05.2022 у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи в розмірі 6055,82 грн. (шість тисяч п`ятдесят п`ять гривень вісімдесят дві копійки) з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.
Визнано протиправним та скасовано наказ начальника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області № 57-0 від 09.06.2022 року «Про звільнення директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради ОСОБА_1 » із займаної посади за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області.
Стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.06.2022 по 22.06.2023 в розмірі 387 318,96 грн (триста вісімдесят сім тисяч триста вісімнадцять гривень дев`яносто шість копійок) з утриманням із цієї суми встановлених законодавством України податків та зборів.
Стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 6000,00 грн (шість тисяч гривень) моральної шкоди.
Стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у в розмірі 2144,59 грн. (дві тисячі сто сорок чотири гривні п`ятдесят дев`ять копійок).
Стягнуто з відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь держави 1984,80 грн (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) судового збору (т. 1 а.с. 15-36).
Рішення суду оскаржив Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області.
Постановою Львівського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області задоволено.
Рішення Турківського районного суду Львівської області від 22 червня 2023 року скасовано.
Ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради, третя особа Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від посади, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди – відмовлено. 
Постановою Верховного Суду від 28.02.2024 в справі № 458/394/22 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ракущинця А.А. задоволено. Постанову Львівського апеляційного суду від 02.11.2023 скасовано, а рішення Турківського районного суду Львівської області від 22.06.2023 залишено без змін (т. 1 а.с. 37-69).
26.03.2024 Турківський ВДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрив виконавче провадження №74558171 з виконання виконавчого листа №458/394/22 2/458/19/2023, виданого 25.03.2023 Турківським районним судом Львівської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів ЗДО Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2024 (т. 1 а.с. 70-71).
Згідно із копією постанови про закінчення виконавчого провадження №74558171 від 01.04.2024 Турківського ВДВС у Самбірському районі Львівської області ЗМУМЮ, виконавче провадження з примусового виконання закінчено, оскільки на підставі отриманого наказу №12-0 від 15.03.2024 про поновлення на роботі ОСОБА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 поновлено на посаді директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів ЗДО Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області (т. 1 а.с. 72-73).
Зокрема, наказом відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради №12-0 від 15.03.2024 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »: 
1. Скасовано накази начальника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 09.06.2022 №57-о «Про звільнення директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Січака І.М.» та від 08.11.2023 №32-о «Про скасування наказу від 23.06.2023 №14-о «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »; 
2. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області з 14.06.2022; 
3. ОСОБА_1 приступити до виконання своїх обов`язків з 19.03.2024; 
4. Внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 . 
З наказом ОСОБА_1 ознайомився та зазначив, що приступить до виконання своїх обобв`язків після підписання акту про передачу школи 19.03.2024 (т. 1 а.с. 74-75).
В свою чергу, як вбачається з копії наказу відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради №17-0 від 16.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача ОСОБА_1 звільнено з посади директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області з 17.04.2024 за прогул без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 76).
Звертаючись із позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що відповідач фактично до роботи його не допустив, тому звільнення на підставі спірного наказу № 17-о від 16.04.2024 позивач вважає незаконним, також відповідач не виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, у день звільнення 13.06.2022 йому не було виплачено компенсацію за 56 днів щорічної відпустки, позбавлено виплати на оздоровлення та щорічної винагороди, просить позов задовольнити.
Колегія суддів виходить з того, що рішення районного суду оскаржується лише позивачем та виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства та статті 367 ЦПК України, законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка зводиться до того, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Колегія суддів звертає увагу на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Як слідує з доводів позивача про незаконність звільнення його з посади, одним із таких є те, що відповідно до копій витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (через систему «Опендатабот») станом на 13.05.2024, директором Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області є ОСОБА_3 (а.с. 77-81).
Разом з цим, з наказу відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради №14-0 від 20.03.2024 «Про передачу матеріальних цінностей у Верхньояблунської ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Боринської селищної ради», відділ освіти створив комісію для передачі майна та документів Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Боринської селищної ради. Комісії в період з 21 березня по 25 березня 2024 року: передати майно та документи Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Боринської селищної ради поновленому на посаді директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Боринської селищної ради Січаку І.М; результати передавання висвітлити у акті про передачу майна документів; передачу здійснити у присутності заступника директора з навчально-виховної роботи Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Боринської селищної ради Савчак Р.Л. (т. 1 а.с. 112).
Згідно із наказом відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради №97 від 25.03.2024 «Про проведення службового розслідування», на підставі наказу відділу від 20.03.2024 №14-0 «Про передачу матеріальних цінностей у Верхньояблунської ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Боринської селищної ради», комісія відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради 21.03.2024 виїхала у Верхньояблунський ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО для передачі майна та документів поновленому на посаді директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Січаку І.М. (т. 1 а.с. 113). 
Відповідно до акту комісії передача майна і документів не відбулася, оскільки ОСОБА_1 був відсутній на роботі (акт від 21.03.2024 №3). 
Також, комісія здійснювала виїзди 22.03.2024 та 25.03.2024 (акти від 22.03.2024 №4 та від 25.03.2024 №5), однак ОСОБА_1 був відсутній на роботі. 
Як видно з копії акту відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради про відсутність на роботі №4 від 22.03.2024, складеного та підписаного начальником відділу – Манюх О.М., головним спеціалістом сектору освіти – Галац В.О., провідним спеціалістом сектору освіти – Хомин І.М., юристом – Шийка Г.В., економістом – Федорик О.І., директор Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Січак І.М. був відсутній на роботі з 09 год. 00 хв по 15 год. 00 хв.
З копії акту відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради про відсутність на роботі №5 від 25.03.2024, складеного та підписаного начальником відділу – Манюх О.М., головним спеціалістом сектору освіти – Галац В.О., провідним спеціалістом сектору освіти – ОСОБА_4 , юристом – Шийка Г.В., вбачається, що директор Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО - Січак І.М. був відсутній на роботі з 09 год. 00 хв по 13 год. 00 хв.
25.03.2024 до відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради надійшли три колективні звернення (від педагогічного колективу Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО від 22.03.2024; від батьків здобувачів освіти Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО від 25.03.2024 та від жителів с. Верхня Яблунька Самбірського району Львівської області від 25.03.2024) щодо відновлення освітнього процесу у Верхньояблунському ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО та врегулювання конфлікту, який виник у закладі освіти. 
З 26.03.2024 по 01.04.2024 проведено службове розслідування з метою виявлення причин невиконання або неналежного виконання особою службових обов`язків (відсутність на роботі без повідомлення причин відсутності), а також недодержання вимог законодавства.
Так, у матеріалах справи наявні копії Актів відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради про відсутність на роботі позивача ОСОБА_1 (№6 - № 17), які складалися кожного робочого дня у складі відповідної комісії, починаючи з 26.03.2024 і надалі та свідчать про те, що директор Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Січак І.М. був відсутній на роботі у відповідний час, без попередження відсутності, від надання письмових пояснень відмовився (т. 1 а.с. 114-120).
01.04.2024 начальник відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради О. Манюх засобами поштового зв`язку звернулася до ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , із листом №143 від 01.04.2024, в якому просила прибути 02.04.2024 об 11:00 год у відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради за адресою м. Турка, вул. Міцкевича, 77, для надання пояснення про причини його відсутності на робочому місці 22 березня, 25 березня, 26 березня, 27 березня, 28 березня, 29 березня та 01 квітня, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №8250002563871.
02.04.2024 начальник відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради О. Манюх засобами поштового зв`язку звернулася до ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , із листом №145 від 02.04.2024, в якому просила прибути 05.04.2024 об 11:00 год у відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №8250002569707.
З копії Акту фіксації відмови від надання письмових пояснень №11 від 02.04.2024, вбачається, що такий складений та підписаний ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , про те, що 01.04.2024 начальником відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради ОСОБА_9 було запропоновано директору Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО ОСОБА_1 з`явитися у відділ освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради (м. Турка, вул. Міцкевича, 77) 02.04.2024 об 11:00 год для надання письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі, однак директор Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Січак І.М. не з`явився для надання письмових пояснень (т.1 а.с. 121).
Аналогічний Акт фіксації відмови від надання письмових пояснень №13 від 05.04.2024, був складений та підписаний ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , про те, що 02.04.2024 начальником відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради ОСОБА_9 було запропоновано директору Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО ОСОБА_1 з`явитися у відділ освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради (м. Турка, вул. Міцкевича, 77) 05.04.2024 об 11:00 год для надання письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі. Підтверджують, що директор Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО, однак ОСОБА_1 не з`явився (т. 1 а.с. 122).
У подальшому складалися Акти (№14 - № 16) від 11.04.2024 до 16.04.2024, що підтверджують відсутність позивача на роботі та письмових пояснень останнього (т. 1 а.с. 123-125).
11.04.2024 начальник відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради О. Манюх засобами поштового зв`язку звернулася до ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , із листом №160 від 11.04.2024, в якому просила прибути у відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради (м. Турка, вул. Міцкевича, 77) 16.04.2024 о 11:00 год, для надання пояснення про причини його відсутності на роботі.
Наказом відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради від 16.04.2024 №17-0 ОСОБА_1 звільнено з посади директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, з 17.04.2024 за прогул без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Згідно із Актом відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради №17 від 17.04.2024, начальник відділу освіти, культури, туризму, молоді і спорту Боринської селищної ради ОСОБА_9 не змогла ознайомити ОСОБА_1 з наказом про звільнення №17-о від 16.04.2024, оскільки з 09:00 по 12:15 год ОСОБА_1 був відсутній на роботі, відповідно під підпис з наказом не ознайомлений, тому наказ буде надісланий через застосунок для дзвінків і повідомлень Viber та рекомендованим листом (т.1 а.с. 126). 
18.04.2024 начальник відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради О. Манюх засобами поштового зв`язку звернулася до ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , із листом № 167/05.05-12 від 18.04.2024 «Про необхідність отримати трудову книжку», в якому повідомила про необхідність одержати трудову книжку у відділі освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради за адресою м. Турка, вул. Міцкевича, 77, Самбірський район Львівська область, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №8250002575855.
З відповіді т.в.о. начальника ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області М. Доскоч №2010/01/60-2024 від 17.04.2024 на заяву начальника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради О. Манюх №146 від 03.04.2024, слідує, що відділення поліції в межах компетенції розглянуло звернення відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради з приводу встановлення місця знаходження директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО ОСОБА_1 , який не виходить на зв`язок з керівництвом, не з`являється на робоче місце. У ході проведеної перевірки вжитими заходами встановлено місце перебування гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який попередньо знаходився за місцем постійного свого проживання, а саме АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 наказом №17-0 від 16.04.2024 було звільнено з посади директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО за прогул без поважних причин, розгляд звернення припинено (т. 1 а.с. 127).
Крім цього, 09.04.2024 начальник відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради О. Манюх звернулася із листами до служби у справах дітей Самбірського району Львівської області та т.в.о. начальника ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, в яких просила надати інформацію, про те, чи надходили до них звернення від ОСОБА_1 , директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО, станом на 09.04.2024, щодо невідвідування даного закладу освіти здобувачами освіти понад (10 днів) з 18.03.2024 по 09.04.2024 року), що підтверджується листами №153 та №156 від 09.04.2024.
Згідно із відповіддю начальника служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області Н. Сливар №100/01-19 від 09.04.2024, станом на 09.04.2024 в службу у справах дітей Боринської селищної ради не надходили звернення від ОСОБА_1 , директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО, щодо невідвідування закладу здобувачами освіти протягом десяти робочих днів з 18.03.2024 по 09.04.2024 (т.1 а.с. 128).
З копії заяви ОСОБА_1 голові Боринської селищної ради Шкітаку М.М. видно, про те, що ОСОБА_1 просить притягнути до відповідальності начальника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту ОСОБА_9 , яка усувається від виконання постанови Верховного Суду від 28.02.2024.
20.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області із заявою, в якій просив порушити кримінальну справу проти жителів с. Верхня Яблунька всього близько 20 осіб, які організував ОСОБА_10 7:30 год для недопущення його до школи на робоче місце, що підтверджується копією заяви від 20.03.2024.
Як видно з пояснення ОСОБА_1 ВП №2 Самбірському РВП ГУНП у Львівській області від 20.03.2024, ОСОБА_1 пояснив, про те, що 28.02.2024 постановою Верховного Суду скасовано рішення Львівського апеляційного суду та його поновлено на роботі. 20.03.2024 йому зателефонувала начальник відділу освіти ОСОБА_9 , щоб він прибув на робоче місце для передачі школи. Коли він підійшов до школи, то побачив близько 20 осіб жителів с. Верхня Яблунька, які організував ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та інші для блокування навчального процесу, яке вони розпочали з 18.03.2024. Він звернувся до поліції, що вони приїхали до школи та зафіксували що кабінет опечатаний комісією відділу освіти. 13.06.2022 його безпідставно звільнили з роботи і тепер перешкоджають йому повернутися на своє робоче місце.
За результатами розгляду заяви позивача від 20.03.2024, ВП № 2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області повідомив, про те, що в ході проведеної перевірки було встановлено, що по даному факту відсутні ознаки складу адміністративного чи кримінального правопорушення. З мешканцями цього села було проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення протиправних дій у майбутньому, які пояснили, що із ОСОБА_1 ніхто в конфлікт не вступав та словесно йому не погрожували, чому він телефонує в поліцію ти пише письмову заяву, їм не відомо. Тому розгляд звернення припинено, матеріали перевірки здано в архів ВнП №2.
З відповіді №77600-2025 від 06.03.2025 ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області на адвокатський запит №26-02/02 від 26.02.2025 ОСОБА_13 , видно, що звернення гр. ОСОБА_1 з приводу його незаконного звільнення, невиплати належних йому як працівникові суми відповідно до бази даних ІКС ІПНП ВнП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області не реєструвались. Водночас, СВ ВнП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області проводилось досудове розслідування за фактами звернення ОСОБА_1 з приводу вчинення відносно нього хуліганських дій та незаконне позбавлення волі, досудове розслідування в яких на даний час завершено.
Як вбачається з довідки про доходи №25 виданої відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради, 06.02.2025 ОСОБА_1 директору Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ст. ЗДО за червень 2023 нарахована сума – 0 грн, за липень 2023 – 52 560,06 грн, за серпень 2023 - 18 052,45 грн, за вересень 2023 – 23 084,34 грн, за жовтень – 13 640,73 грн, за листопад 2023 – 0 грн.
Відповідно до копій розрахункових листів за липень – серпень 2023, ОСОБА_1 директору Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ст. ЗДО, відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради, нараховано за липень 2023 – 52 560,06 грн, за серпень 2023 - 18 052,45 грн.
Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно із статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статі 2, 36, 40, 41 КЗпП України).
Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця визначені статтями 40, 41 КЗпП України (п. 4 ст. 36 кодексу). 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Для звільнення працівника на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.
Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.
Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та усіх наданих сторонами доказів.
Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Розглядаючи таку категорію справ, суду необхідно встановити, чи мало місце вчинення позивачем прогулу без поважних причин або невиконання позивачем своїх трудових обов`язків протягом 3 годин за робочий день, чи додержаний роботодавцем порядок звільнення та чи є підстави для поновлення на роботі.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.
Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.
Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
Стаття 147-1 КЗпП України визначає, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника; на працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.
Порядок застосування дисциплінарних стягнення врегульовано ст. 149 КЗпП України.
Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
Колегія суддів звертає увагу, що у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість (постанова Верховного Суду від 27.04.2021, справа № 461/8132/17).
Таким чином, у разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого роботодавцем, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися на користь працівника.
Так, за правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи наведені вище обставини та вимоги закону, колегія суддів погоджується із оцінкою судом першої інстанції вимог про визнання незаконним та скасування наказу відповідача № 17-о від 16.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення на посаді директора Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, а саме із висновком про безпідставність таких.
Зокрема, із Наказом від 15.03.2024 за № 12-о, яким позивача ОСОБА_1 поновлено на посаді директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області з 14.06.2022 та визначено ОСОБА_1 приступити до виконання своїх обов`язків з 19.03.2024, останній був ознайомлений 19.03.2024, що підтверджено його власноручним записом на цьому наказі, де вказав: «Приступлю до виконання своїх обов`язків після підписання акту про передачу школи. 19.03.2024».
Як зазначалося вище, 01.04.2024 виконавче провадження ВП № 74558171, відкрите за заявою позивача від 26.03.2024 закінчено, оскільки від боржника - відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради отримано копію наказу № 12-о від 15.03.2024 про поновлення на роботі ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що з боку роботодавця так і не було по акту передано школу (печатку, штампи), не внесено до Реєстру відомості про нього як керівника школи, оскільки в порядку примусового виконання рішення суду згідно зі ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, при цьому, позивач ще 19.03.2024, тобто до відкриття виконавчого провадження, був обізнаний з тим, що відповідач виніс наказ про його поновлення.
Колегія суддів погоджується з тим, що видавши відповідний наказ, відповідач належно виконав судове рішення про поновлення на роботі, що, в свою чергу, дало можливість позивачу приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Наказом начальника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради О. Манюх від 20.03.2024 за № 14-о створено комісію для передачі майна та документів Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області та наказано комісії в період з 21 березня по 25 березня 2024 передати майно та документи вказаного навчального закладу поновленому на посаді директора цього закладу ОСОБА_1 , результати висвітлити в акті про передачу майна, документів.
Комісія здійснювала виїзд до вказаного навчального закладу, однак встановила, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі.
Згідно із наказом начальника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради О. Манюх від 25.03.2024 за № 97 «Про проведення службового розслідування» передача майна і документів не відбулась, оскільки ОСОБА_1 був відсутній на роботі, про що складено відповідні акти.
У судовому засіданні позивач пояснив, що 19.03.2024 і в подальші дні він приходив до школи, тобто мав намір приступити до виконання своїх обов`язків, однак з 18.03.2024 школа була заблокована місцевими жителями-активістами, учнів не допускали до навчання, працівників школи, вчителів відпустили, його також не пускали до приміщення школи, він знаходився на відстані 200 м від школи.
Представник відповідача ОСОБА_14 у судовому засідання пояснив, що школа не була заблокована, здійснювалось табелювання працівників, позивач не подав суду доказів, що йому чинились перешкоди у доступі на робоче місце, при цьому конфлікт дійсно мав місце.
Представник відповідача ОСОБА_8 зазначила, що коли комісія приїжджала до школи для здійснення передачі матеріальних цінностей ОСОБА_1 , у складі якої вона також була, школа не була заблокована, комісія зайшла в приміщення школи щоб здійснити передачу матеріальних цінностей поновленому на посаді директора ОСОБА_1 , однак його не було на робочому місці. При цьому, працівники школи, вчителі були на робочому місці, що підтверджується їх табелюванням, школу не відвідували учні, у зв`язку з чим навчальний процес не відбувався.
Такі пояснення підтверджені долученими відповідачем до письмових заперечень копій заяв від 23 вчителів Верхньояблінського ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО від 10.04.2024 на ім`я начальника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради ОСОБА_9 , які повідомили керівника відділу освіти про те, що ОСОБА_1 – директор Верхньояблінського ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО був відсутній на роботі з 21 березня по 15 квітня 2024 року, освітній процес у вказаному навчальному закладі не відбувається з 18.03.2024, учні не відвідують заклад освіти через наявний конфлікт з ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з тим, що позивач не подав суду належних та допустимих доказів, що місцеві жителі, які, як він пояснив, були біля приміщення школи, блокували йому вхід до робочого місця, не пускали його до приміщення навчального закладу, що б давало підстави стверджувати, що в нього існували об`єктивні перешкоди бути на робочому місці, не клопотав про виклик та допит свідків, які б могли підтвердити факт його не допуску до роботи, не подав інших доказів, зокрема відеофіксації таких обставин.
Поряд з цим, позивач дійсно не був позбавлений права звернутись до Державної служби з питань праці та повідомити про порушення його трудових прав, яке пов`язане з не допуском до роботи, як і не подав доказів, що звертався безпосередньо до керівника відділу освіти ОСОБА_9 щодо неможливості прибути на робоче місце з поважних причин.
Більше того, з поданого позивачем відеозапису подій за 03.04.2024 суд встановив, що дійсно під школою були батьки учнів, які вимагали від представників влади, щоб директор школи Січак І.М. прийшов на робоче місце, тобто навпаки просили про присутність поновленого директора. 
Враховуючи наведене, доконаним фактом є те, що позивач не прибував на робоче місце, відсутність позивача на робочому місці також підтверджена заявами вчителів та Актами від 22.03.2024 №4, від 25.03.2024 № 5.
Щодо тверджень позивача на підтвердження своїх підстав позову про те, що відповідач фактично не допустив його до роботи, оскільки не вніс відповідні відомості до Реєстру на виконання вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», суд вказав, що зміна директора школи після поновлення на роботі, вимагає внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Так, керівник є представником закладу освіти у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених законом та установчими документами закладу освіти.
Таким чином, поновлений на підставі Наказу від 15.03.2024 № 12-о на посаді директора Верхньояблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області з 14.06.2022 ОСОБА_1 уповноважений діяти як представник юридичної особи – закладу освіти Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів.
Позивач ОСОБА_1 , як поновлений на посаді керівника закладу освіти, в силу вимог п. 4 ч. 2 ст. 14 Закону № 755-IV, повинен був особисто як керівник звернутись до державного реєстратора з відповідною заявою для здійснення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у зв`язку з поновленням на посаді керівника, та подати наказ (засвідчену копію) про його поновлення, при цьому, позивач не подав суду доказів, що він особисто звертався до державного реєстратора, чи доказів, що йому було відмовлено у здійсненні реєстраційної дії.
Також позивач не подав доказів, що звертався до відповідача про надання йому наказу про його поновлення (засвідченої копії) для подання державному реєстратору для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у зв`язку з поновленням на роботі керівника, не подав доказів, що відповідач відмовив у цьому.
Враховуючи наведене, доводи позивача про те, що відповідач фактично не допустив його до роботи, оскільки не передав документи, печатки, штампи, не вніс відповідні відомості до Реєстру на виконання вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не заслуговують на увагу.
В свою чергу, після винесення наказу про поновлення позивача на посаді директора відповідач також вчинив дії спрямовані на допущення позивача до фактичного виконання його попередніх обов`язків, однак такі не були реалізовані самим позивачем.
Колегія суддів вважає, дещо взаємовиключними доводи сторони позивача в частині поновлення на роботі, оскільки заперечуючи наявність прогулу, через належне виконання ним трудового законодавства, позивач самостійно стверджує, що поновлений на роботі, як і допущений до безпосереднього виконання своїх обов`язків, не був, що в принципі виключає можливість стверджувати про прогул працівника, на підтвердження чого зазначає про можливість застосування роботодавцем самого негативного для працівника способу покарання, а не догани, як того вимагає чинне трудове законодавство.
Так, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.
Зважаючи на те, що законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України.
Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 в справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) зазначено: «Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.
Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) зазначено: "Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.
Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.
Разом з цим, позивач не подав, а суд не встановив належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що в позивача були істотні обставини, які перешкоджали його прибуттю на роботу.
Таким чином, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що саме його не допускали до приміщення школи, чим йому було створено істотні перешкоди для прибуття на робоче місце для подальшого виконання посадових обов`язків директора школи, позивач не клопотав про виклик свідків на підтвердження таких обставин, не подав доказів, що він звертався до відповідача з відповідними заявами про наявність таких перешкод чи повідомляв про поважні причини його відсутності на роботі, які пов`язані з такими обставинами.
Між тим, позивач у ході судового розгляду пояснював, що знаходився від приміщення школи на відстані 200 м, оскільки бачив там місцевих жителів.
У цьому контексті суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що юридична адреса відповідача Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області є відмінною до Верхньояблунського ЗЗСО І-ІІІ ступенів – ЗДО Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, що свідчить про можливість безперешкодно звернутись до відповідача та надати пояснення щодо відсутності на роботі з поважних причин, однак цього теж не було зроблено.
У підсумку, після встановлення відповідачем фактів неявки позивача на роботу, відповідач вживав заходів щодо встановлення місця перебування позивача для з`ясування наявності поважних причин у нього бути відсутнім на робочому місці, однак позивач не надав відповідачу таких письмових пояснень, що підтверджено актами фіксації відмови від надання письмових пояснень про відсутність на роботі від 02.04.2024 № 11, від 05.04.2024 № 13, від 11.04.2024 № 14, від 12.04.2024 № 15, від 16.04.2024 № 16, не довів, що дії місцевих жителів, с. Верхня Яблунька Самбірського району Львівської області, які перебували під школою, були спрямовані на недопущення саме його до роботи та що такі обставини пов`язані з неправомірними діями відповідача як роботодавця щодо позивача, що як наслідок свідчить про законність прийнятого рішення про звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та висновків суду першої інстанції у цьому контексті.
Зважаючи на те, що звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулось на законній підставі та з дотримання порядку, установленого законом, у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування наказу відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради №17-о від 16.04.2024 про звільнення з посади, поновлення на роботі обґрунтовано відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Таким чином, зміст зазначеної норми дійсно свідчить про однозначність у підході законодавця до рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме імперативність зазначеної норми та відсутність підстав для різного чи подвійного тлумачення такої, що свідчить про необґрунтованість висновку суду першої інстанції у цій частині.
Обчислення середньої заробітної плати працівника за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з абзацом другим пункту 8 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
Колегія суддів виходить з того, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника, тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100.
Іншими словами, у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Позивач просить стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.06.2023 по 14.03.2024 в сумі 274 591,80 грн за мінусом коштів, які було нараховано централізованою бухгалтерією за період з 23.06.2023 по 18.10.2023, а також стягнути кошти за період з 15.03.2024 по 14.05.2024 - 62 144,46 грн, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням по день прийняття рішення у справі.
Суд встановив, що після скасування відповідачем наказу «Про скасування наказу від 23.06.2023 №14-0 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 08.11.2023 за №32-0 (на виконання Постанови Львівського апеляційного суду від 02.11.2023), позивач був позбавлений права виконувати трудову функцію, з незалежних від нього причин у період з 09.11.2023 до 14.03.2024 (наказ про поновлення від 15.03.2024), який і становить період вимушеного прогулу.
Згідно з поданим відповідачем розрахунковим листом за вересень 2023 заробітна плата ОСОБА_1 становила 23 084,34 грн, а за жовтень 2023 – 13 640,72 грн, отже середньоденна заробітна плата становить 1080,15 грн (вересень (23 084,34 грн / 21 день) + жовтень (13 640,72 грн / 13 днів (з 19.10.2023 до 10.11.2023 відсторонення у зв`язку із службовим розслідуванням) = 1080,15 грн).
Враховуючи вимоги Порядку №100, середньоденна заробітна плата за два місяці, які передували звільненню позивача складає 1080,15 грн, відтак розмір середнього заробітку за вказаний період вимушеного прогулу становить 98 293,65 грн (91 день (кількість робочих днів за період з 09.11.2023 по 14.03.2023) x 1080,15 грн. (середньоденна заробітна плата).
Таким чином, оскільки відповідач не здійснив виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 09.11.2023 по 14.03.2024, суд стягнув такий у примусовому порядку з відповідача на користь позивача в розмірі 98 293,65 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.
В свою чергу, зважаючи на те, що підстав для поновлення позивача на посаді не встановлено, у задоволенні решти вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.
Що стосується вимог про стягнення щорічної грошової винагороди, допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, щорічної грошової винагороди та допомоги на оздоровлення, то такі теж судом вирішені відповідно до закону.
Зокрема, позивач, просив стягнути щорічну винагороду в розмірі 20 відсотків від посадового окладу, при цьому, згідно з поданими відповідачем копіями наказів від 26.09.2022 № 177, від 25.09.2023 № 278 «Про надання щорічної грошової винагороди керівникам закладів освіти Боринської селищною ради», розмір такої винагороди становить 10 відсотків від посадового окладу.
Враховуючи, що при звільненні позивача та за наявності у нього права на виплату щорічної винагороди, відповідач такої виплати не провів, суд обґрунтовано стягнув на користь позивача заборгованість з виплати такої допомоги за 2021-2022 навчальний рік в розмірі 1171,67 грн (11 716,65 х 10%) / 100%) та за 2022-2023 навчальний рік в розмірі 1089,60 грн (10 896 х 10%) / 100%).
Також, відповідач не виконав свій обов`язок та не провів з позивачем розрахунку з виплати допомоги на оздоровлення, тому зважаючи на посадовий оклад позивача як директора школи за 2021-2022 навчальний рік, який становив 11 716,65 грн, а посадовий оклад позивача як директора школи за 2022-2023 навчальний рік становить 10 896 грн, у зв`язку із зменшенням кількості дітей, суд стягнув на користь позивача допомогу на оздоровлення за 2021-2022 навчальний рік в розмірі – 11 716,65 грн (100 відсотків посадового окладу), за 2022-2023 навчальний рік 10 896 грн (100 відсотків посадового окладу).
Крім цього, розрахувавши середньоденний заробіток (23 084,34 х 12 = 277 012,08 грн); 277 012,08 /365= 758,94 грн), суд стягнув за 56 календарних днів = 42 500,64 грн., на користь позивача компенсацію за невикористані відпустки.
Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апелянтом не надано.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ракущинця Андрія Андрашовича - залишити без задоволення.
Рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 лютого 2026 року.

Головуючий       А.В. Ніткевич

Судді:       С.М. Бойко

С.М. Копняк