Справа № 128/4078/25

РІШЕННЯ
Іменем України

27.03.2026 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Васильєвої Т.Ю., 
секретар Манюк Л.В.,
за участю: позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача Лисенка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.05.2025 вона уклала шлюб з відповідачем. Сторони по справі мають одну спільну малолітню дитину, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син протягом тривалого часу знаходиться на утриманні та проживає разом з матір`ю – ОСОБА_1 .
Разом з цим, для нормального фізичного та соціального розвитку дитини, необхідно забезпечити останній належний догляд, турботу та піклування, включаючи правильне харчування, якісний одяг, ліки, іграшки, засоби особистої гігієни, регулярні медичні огляди, участь у розважальних програмах тощо.
Відповідач, всупереч нормам чинного законодавства, не виконує обов`язку по утриманню дитини та не надає жодної фінансової допомоги. Позивачка самостійно несе витрати по утриманню спільної з ОСОБА_3 дитини. Сума загальних витрат з 01.07.2025 по 30.09.2025 на утримання позивачкою малолітнього сина становить 80 736, 35 грн.
У малолітнього ОСОБА_4 лікарем діагностовано інфантильну гемангіому правої щоки, яка має тенденцію до прогресивного збільшення та потребує постійного медичного спостереження. Враховуючи характер патології, дитина об`єктивно потребує: систематичних візитів до дитячого хірурга та інших профільних спеціалістів; регулярного проведення діагностичних обстежень для контролю динаміки процесу; безперервного курсу лікування із застосуванням спеціальних лікарських засобів; додаткового догляду та створення особливих умов утримання.
Зазначені обставини обумовлюють систематичні підвищені матеріальні витрати на медичне обслуговування, транспортні витрати на таксі, придбання лікарських засобів та догляд за дитиною. Тому загальний обсяг витрат на утримання, лікування та догляд за малолітнім ОСОБА_4 значно перевищує стандартні витрати на утримання дитини відповідного віку, що має бути належним чином враховано при визначенні розміру аліментів на утримання дитини. Відповідач у добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає. Як відомо позивачці, інших дітей та/чи утриманців непрацездатного віку в нього немає, а отже відповідач не звільнений від обов`язку щодо утримання своєї дитини.
При цьому, враховуючи особливий стан здоров`я малолітнього ОСОБА_4 , а також зважаючи на документально підтверджені значні витрати на медичне обслуговування дитини, необхідність нести додаткові транспортні витрати у зв`язку з територіальною віддаленістю місця проживання від медичних закладів та потребу у забезпеченні належних умов утримання та догляду для дитини раннього віку (4 місяці), сторона позивача вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Окрім цього, позивачка зазначає, що вона є матір`ю трьох дітей, має статус багатодітної матері, постійно займається доглядом та вихованням трьох дітей (один з яких, ОСОБА_4 , потребує особливої уваги та постійного медичного супроводу), а також власні проблеми зі здоров`ям, що суттєво обмежує її можливості щодо працевлаштування та отримання стабільного доходу. Весь час та зусилля ОСОБА_1 присвячені виконанню батьківських обов`язків та забезпеченню належних умов для розвитку та лікування дітей, що фактично унеможливлює здійснення діяльності, яка б приносила достатній дохід для покриття всіх потреб родини.
Тому оскільки спільна з відповідачем дитина не досягла трирічного віку та постійно проживає з матір`ю, а відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, який перебуває на військовій службі та має можливість матеріально підтримувати матір своєї дитини, позивачка вважає за доцільне та правомірне стягувати з відповідача кошти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, що не лише забезпечить належні умови для догляду за дитиною, а й відповідатиме принципам справедливості.
За вказаних обставин позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 1 – 10 т. 1).
Ухвалою суду від 20.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 48 т. 1).
Представник позивача на підставі ст. 178 ЦПК України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач визнає позов частково, вважає заявлені вимоги надмірними, такими, що не узгоджуються з об`єктивними обставинами справи та нормами чинного законодавства. Відповідач не заперечує, щоб суд стягнув з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх доходів та на утримання дружини в розмірі 1/6 частки від всіх доходів.
Також відповідач зазначає, що надає фінансову підтримку позивачці на утримання спільної дитини. Розмір такої допомоги надається відповідно до фінансових можливостей відповідача, який є військовослужбовцем і не отримує великих доплат. Розмір грошової винагороди відповідача є базовим для військовослужбовців і становить суму 20 - 30 000 грн, що унеможливлює задоволення всіх бажань відповідачки. Разом з тим, позивачка не завжди пояснює мету зазначених витрат, не надає жодних документів на підтвердження факту здійснення витрат на спільну дитину, передати дитину на його повне утримання відмовляється. За таких обставин, твердження позивачки про відсутність фінансової підтримки від батька на утримання спільної дитини є безпідставними. Зокрема, відповідачем з вересня по грудень 2025 року надана фінансова допомога на утримання дитини та дружини у загальному розмірі 88 676, 00 грн.
Окрім цього вказує, що діагностоване захворювання в дитини спостерігається практично у кожного десятого немовляти, і є аномальним розвитком кровоносних судин. До досягнення дитиною 5–7-річного віку більшість гемангіом зникають самі, після них зазвичай залишаються невеликі судини (телеангіектазії), надмірність шкіри або рубцеве утворення. Іноді захворювання зникає безслідно. Як правило, інфантильну гемангіому вважають абсолютно безпечним новоутворенням. Таким чином, хоча в дитини і діагностовано захворювання, однак воно не є якимось надзвичайно складним, небезпечним або таким, що потребує негайного і дороговартісного лікування. Більше того, в рекомендаціях лікаря тільки вказано спостереження за станом дитини. Також слід звернути увагу, що позивачка відвідувала лікарів в приватних лікувальних закладах. В той же час, медичні послуги для дітей є безкоштовними в сімейного лікаря, з яким слід було укласти декларацію та отримати послуги без надмірних витрат. Обстеження позивачка також проходила в приватних закладах, хоча мала можливість і не скористалася на отримання цих послуг в державних установах. Тому вільний вибір позивачки лікувального закладу та установи не може бути надмірним тягарем для відповідача, якщо такі ж послуги можна отримати в державному закладі безкоштовно.
Також, з додатків до позовної заяви можна зробити висновок, що позивачка надала в суд чеки про витрати на всіх своїх дітей, а не тільки витрати на утримання дитини відповідача. При цьому, слід виходити з того, що обов`язки батька та матері по утриманню дитини є рівними. Стягнення з нього на утримання сина 1/4 від всіх його доходів буде складати суму приблизно 6 000 - 8 000 грн. щомісяця, тобто понад два прожиткові мінімуми на дитину такого віку, та аліменти належать дитині і повинні витрачатися тільки для задоволення потреб цієї дитини, а не на інші потреби матері чи її дітей від іншого шлюбу. Бажання матері дитини їздити тільки на таксі або відвідувати тільки платні лікувальні заклади не повинні бути підставою для стягнення збільшеного розміру аліментів, якщо доказами в справі не доведено, що по іншому задовольнити потреби дитини не можна.
Що стосується утримання дружини відповідача, то в цій частині сторона відповідача вважає, що стан здоров`я позивачки та інші обставини не є підставою для стягнення аліментів в зазначеному позивачкою розмірі. На думку відповідача, стягнення з відповідача 1/6 частки від всіх його доходів на утримання дружини буде відповідати і обставинам справи, і буде співмірним з його фінансовими можливостями. Крім того, звертає увагу, що фінансові можливості позивачки є досить значними, оскільки вона стверджує, що витратила тільки на утримання однієї дитини понад 80 000 грн за три місяці, не рахуючи витрати на її проживання та утримання двох інших дітей, але стягнення з нього аліментів на дружину в 1/4 частці буде для нього надмірним тягарем. Тому вважає, що справедливим буде стягнення з нього 1/6 частки від всіх доходів на утримання дружини до досягнення дитиною 3 річного віку. За таких обставин з відповідача буде стягуватись близько 42 % від всіх видів його доходу, що буде співмірно з його фінансовими можливостями і відповідатиме принципу справедливості.
Та з огляду на конкретні обставини справи, стягнення судових витрат за наявних документів та в заявленому розмірі є неспівмірним з часом, який заявлений ОСОБА_2 як таким, що був витрачений на надання юридичних послуг, та складністю справи, тому просив залишити їх без задоволення.
Також просив вархувати, що подати відзив та докази до нього раніше не мав можливості, оскільки відповідач перебуває на військовій службі та обмежений у вільному часі і не мав змоги надати платіжні інструкції раніше(а.с. 171 – 176 т. 1).
Представник позивача, адвокат Шевчук А.А., подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідачем при подачі відзиву на позовну заяву було пропущено строк для подання відзиву. Тому просить суд не брати до уваги відзив, поданий представником відповідача, та залишити його без розгляду.
Також зазначає, щооскільки позивачем у позовній заяві заявлено вимоги про стягнення аліментів як на дитину, так і на дружину, загальна сума гонорару правомірно становить 10 000 грн, а описка в прізвищі не впливає на дійсність правочину.
Важає, що відповідач намагається применшити серйозність діагнозу, посилаючись на загальну статистику з інтернету, тоді як у даній конкретній справі перебіг хвороби має свої особливості, лікарем було призначено не просто «пасивне спостереження», як стверджує відповідач, а конкретне лікування - місцеву терапію із застосуванням спеціальних лікарських засобів та регулярний контроль динаміки перебігу захворювання, а саме: повторне відвідування лікаря щомісяця. Звертає увагу, що ОСОБА_1 належним чином виконує вищевказані рекомендації, що підтверджується медичними висновками. Позивачка належним чином виконує рекомендації, не зважаючи на те, що вартість лише одного курсу масажу (тривалістю 15 днів з урахуванням витрат на дорогу до медичного закладу) складає 16 500 грн. Здійснюючи цільові перекази на суму 1100 грн саме в дні процедур, відповідач фактично визнав та задокументував як сам факт проведення масажів, так і вартість логістики, що виключає будь-які сумніви у реальності цих витрат та доводить їхню необхідність. Та не зважаючи на офіційне призначення Шини Шнейдерова від 19.11.2025 року, дитина досі не забезпечена цим ортопедичним засобом виключно через критичний дефіцит коштів, а вибір позивачки відвідування приватних, а не державних клінік, є не «забаганкою», а єдиним можливим раціональним способом забезпечити своєчасне лікування дитини, в умовах перевантаженості державної системи охорони здоров`я та оптимізувати транспортні витрати, які відповідач відмовляється покривати добровільно. А всі придбані нею препарати придбавалися виключно в інтересах дитини та є невід`ємною складовою щоденного догляду та забезпечення життєдіяльності немовляти. Позовні вимоги позивачки задовольнити в повному обсязі (а.с. 211 – 224 т. 1).
Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що лише 29.12.2025 року адвокату Лисенку С.М., видано ордер на представництво відповідача у даній справі. Лише після цього відповідач отримав можливість реалізувати своє право на захист через професійного представника. 05.01.2026 року адвокату було надано доступ до матеріалів справи в підсистемі «Електронний суд». Саме з цього моменту відповідач та його представник отримали реальну можливість ознайомитися з позовними вимогами та додатками, що є необхідною передумовою для належної підготовки відзиву. Посилання позивача на те, що відповідач був «обізнаний» про справу у грудні 2025 року, не може свідчити про належне вручення ухвали про відкриття провадження та не створює реальної можливості для підготовки відзиву. Обізнаність про факт існування справи не є тотожною обізнаності зі змістом позовних вимог та доказами. Більше того, перебування відповідача на військовій службі суттєво обмежує його в можливості реалізувати свої права та обов`язки. Медичні документи, на які посилається позивачка, підтверджують лише факт спостереження та призначення місцевої терапії, але не доводять необхідність дороговартісного тривалого (до 18 років) лікування. Твердження про «ризик інвалідності» є припущеннями і не підтверджені висновками спеціалізованих медичних комісій, документами, які долучені до відповіді на відзив. Щодо дисплазії кульшових суглобів, призначене лікування у вигляді масажів та ортопедичного режиму може здійснюватися у державних медичних закладах, де такі послуги для дітей надаються безкоштовно. Позивачка добровільно обрала приватні заклади, що не може створювати надмірний фінансовий тягар для відповідача. Доказів того, що позивачка не може отримати відповідні медичні послуги в державних установах нею не надані. Відповідач не заперечує необхідність медичного спостереження за дитиною, проте вважає заявлені витрати завищеними та такими, що не відповідають реальним потребам дитини.
Окрім цього, заявлені позивачкою витрати не підтверджують наявності особливих потреб дитини, не мають належного документального обґрунтування та не можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. Крім цього, фактичні дані свідчать про те, що допомога позивачці надавалася відповідачем постійно, згідно фінансових можливостей відповідача. Тому сторона відповідача просить суд поновити строк на подання заперечень та врахувати під час прийняття рішення по суті спору (а.с. 49 – 51).
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Надали пояснення, які відповідають письмовим заявам позивача по суті справи, просили врахувати, що стан здоров`я дитини потребує підвищених витрат, медичного спостереження, масажів, значних витрат на дорогу до масажиста. Встановлювати шину дитині вона не бажає, оскільки це значно обмежить його рухливість, тому регулярно відвідує масажі. Позивачка також має ще двох дітей, батьки яких сплачують аліменти на їх утримання, які вона вимушена витрачати також на їх спільну з відповідачем дитину, та через малий вік дитини і потребу в особливому нагляді вона не може працевлаштуватись. Відповідач, натомість, працевлаштований, проходить військову службу, тому може утримувати дитину і дружину у заявленому розмірі.
Представник відповідача в судовому засіданні суду пояснив, що підтримує позицію, викладену в заявах по суті справи. Стягувати аліменти потрібно, але не в такому розмірі, як просить позивачка, при цьому розмір витрат позивачки не має значення, оскільки йде мова про стягнення частки від доходу, а не аліментів в твердій грошовій сумі. Стан здоров`я дитини вказує на потребу звичайного, доступного лікування, а не надзвичайних витрат, і не є небезпечним для життя дитини, не має наслідком встановлення інвалідності чи необхідності постійного догляду протягом тривалого часу, та ці витрати стосуються додаткових витрат на дитину, а не аліментів. Відповідач не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від його доходів на дитину та у розмірі 1/6 частки від його доходів на дружину. Крім цього, наголосив, що відповідач постійно допомагає позивачці в межах його дійсної спроможності, з січня місяця добровільно сплатив вже понад 17 тисяч гривень.
Враховуючи раніше заявлені клопотання сторін про витребування доказів у виді щомісячних доходів відповідача та зупинення провадження в справі в зв`язку з проходженням відповідачем військової служби за мобілізацією, які не підтримувалися в ході судового розгляду, оскільки сторони наполягали на вирішенні спору по суті, суд ухвалив залишити їх без розгляду.
Та з огляду на відсутність доказів отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження в справі та копій позовної заяви з додатками до укладення угоди з адвокатом і отримання ним доступу до справи, при цьому об`єктивно не міг отримати такий доступ з поважних причин, оскільки проходить військову службу за мобілізацією, суд ухвалив прийняти поданий відповідачем відзив на позовну заяву до розгляду. Та в зв`язку цим, також ухвалив прийняти до розгляду відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив.
З наданих сторонами доказів встановлено наступні фактичні обставини справи.
16.05.2025 між відповідачем ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 704, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 21 т. 1).
Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 16.05.2025 (а.с. 22 т. 1).
Згідно витягів з реєстру територіальної громади, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23 т. 1).
Також, позивачкою надано до суду копію квитанцій про купівлю дитячих медичних препаратів, дитячих речей та харчування, побутових речей, оплату відвідування ОСОБА_4 дитячих лікарів та проходження ним та позивачкою медичних обстежень в приватних клініках (а.с. 24 – 43, 55 - 56 т. 1).
Згідно копії довідки від 08.04.2025, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 29.03.2025 по теперішній час (а.с. 44).
Відповідно до копії довідки багатодітної сім`ї № 261190 від 20.05.2025, ОСОБА_1 має статус батьків багатодітної сім`ї. Її дітьми зазначені: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 54 т. 1)
Відповідно до наданих відповідачем ОСОБА_3 копій платіжних інструкції, відповідачем в період часу з 29.05.2025 по 28.11.2025 було перераховано на рахунок позивачки ОСОБА_1 відповідні кошти в різних розмірах та різними сумами від 200 грн до 4 500 грн одним платежем, та з 07.09.2025 призначенням платежу вказано "аліменти" (а.с. 89 – 138 т. 1).
Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 та копії довідки військової частини НОМЕР_5 від 13.10.2025, ОСОБА_3 перебуває на військовій службі по мобілізації та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_5 (а.с. 139 – 143, 144 т. 1).
Відповідно до наданих відповідачем ОСОБА_3 платіжних інструкцій, відповідачем в період часу з 07.09.2025 по 29.12.2025 було перераховано на рахунок позивачки ОСОБА_1 кошти в загальному розмірі 84 076, 00 грн. Призначенням платежу вказано аліменти (а.с. 177 – 185 т. 1).
Згідно копії висновку огляду дитячного травматолога-ортопеда, в листопаді 2025 року ОСОБА_4 встановлено діагноз: дисплазія кульшових суглобів, призначено масаж та "шина ОСОБА_7 ". Також, відповідачкою подано до суду докази відвідування дитиною ОСОБА_4 дитячих лікарів, оплати їх послуг, виписки з медичних карток амбулаторного хворого ОСОБА_4 , копію записів «Комунальні послуги» з розрахунком витрат, які здійснені нею особисто, квитанції про купівлю дитячого одягу, побутової хімії, медичних препаратів, продуктів харчування, оплату послуг дитячого масажу (а.с. 201, 237 – 250 т. 1, 1 – 11, 38 – 46 т. 2).
Вирішуючи заявлені вимоги по суті суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Встановлюючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача, суд враховує вибір позивача щодо способу стягнення аліментів на утримання дитини саме в частці від доходу відповідача, а також, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також те, що відповідач є особою працездатного віку.
При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст. 182 СК України, в межах наданих суду доказів.
Зокрема, щодо посилання позивачки на необхідність понесення витрат на лікування дитини ОСОБА_4 , суд зазначає, що витрати, пов`язані зі станом здоров`я дитини та іншими особливими обставинами відносяться до додаткових витрат на дитину та не охоплюються аліментними зобов`язаннями, а регулюються ст. 185 СК України. Зокрема Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 08.12.2021 у справі № 607/12170/20 зазначив, що виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Тому такі обставини не можуть бути підставою для збільшення фінансового обов`язку відповідача у вигляді сплати аліментів, оскільки це вплине на його спроможність бати участь в оплаті саме додаткових витрат на утримання дитини, крім цього, право на утримання від відповідача має також ще дружина, яка є позивачем по справі, до досягнення дитиною трьох річного віку, що спростовує твердження позивача про відсутність інших осіб, що перебувають на утриманні у відповідача.
Тому враховуючи вибір позивачки щодо способу стягнення аліментів на утримання дитини саме в частці від доходу батька, розмір такої частки та визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходів, встановивши, що таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню частково та з відповідача слід стягнути аліменти на утримання його дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно,але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
За таких обставин відповідач не буде позбавлений можливості брати участь в додаткових витратах на дитину, в тому числі, пов`язаних з лікуванням, про що вказує позивач, за наявності таких вимог до відповідача. 
Окрім того, положеннями ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. 
Згідно ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Згідно ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Встановлюючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача на утримання дружини (позивачки), суд враховує вибір позивачки щодо способу стягнення аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення, в межах наданих суду доказів. 
Так, відповідач є особою працездатного віку та право на утримання від нього мають як позивачка, так і їхня дитина. Тому оскільки з відповідача підлягають до стягнення аліменти на утримання їх з позивачкою малолітньої дитини, доцільності та можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від доходів відповідача, з огляду на потреби дитини в додаткових витратах на лікування, на чому наголошує сама позивачка, на думку суду, позивачкою не доведено.
Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що в цій частині позов також підлягає частковому задоволенню, а саме, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення їхньою дитиною трьох років, оскільки відповідач зобов`язаний також до утримання дитини. 
Також суд зазначає, що добровільне перерахування коштів на утримання позивачці не є перешкодою для визначення розміру аліментів в судовому порядку, з метою встановлення правової визначеності між сторонами стосовно їх обов`язків в утриманні спільного сина. В разі добровільної сплати таких коштів протягом періоду, за який аліменти стягуються в судовому порядку, такі кошти мають бути враховані при примусовому стягненні заборгованості за аліментами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини та позивачки, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
В позовній заяві позивач просить стягнути понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підтвердження таких витрат позивачем долучено копії: договору про надання правової допомоги № Б/Н від 25.08.2025, яким сторони визначили сталий гонорар за договором в сумі 10 000 грн (а.с. 59 – 60 т. 1); акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 10.10.2025 відповідно до договору про надання правової допомоги № Б/Н від 25.08.2025, згідно якого адвокат Шевчук А.А. надав ОСОБА_1 правову допомогу загальною вартістю 10 000 грн у виді: підготовка та подання адвокатських запитів до ГУ ПФУ у Вінницькій області та ГУ ДПС у Вінницькій області, клопотання про витребування доказів, позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дружини та дитини, в тому числі аналіз законодавства та судової практики з приводу можливості ухвалення позитивного судового рішення про стягнення аліментів на малолітню дитину та дружину, тривалістю 9 годин; надання консультації клієнту з приводу перспективи та можливості ухвалення судового рішення щодо задоволення позову про стягнення аліментів на дитину, тривалістю 1 год, загальна вартість послуг складає 10 000 грн (а.с. 61 т. 1); детального опису наданих адвокатом послуг від 10.10.2025 (а.с. 62 т. 1).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Беручи до уваги характер спірних правовідносин, заперечення відповідача, який обгрунтовано заявляє у відзиві, що заявлений розмір витрат на правову допомогу не відповідає обставинам справи, суд вважає, що з огляду на складність справи та об`єктивно необхідний час для надання консультації, підготовки клопотань та написання позовної заяви для професійного адвоката, вартість таких послуг є завищеною, з огляду також на встановлені обставини, які спростовують твердження в позовінй заяві позивачки про повну відсутність утримання від відповідача. Тому враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення витрати позивачки на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.
З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 80, 84, 141, 180 - 183, 191 СК України, ст. ст. 141, 211, 223, 259, 263, 265, 430 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10.10.2025 і до досягнення сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Рішення суду, в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 
Повний текст рішення складено 27.03.2026.

Суддя: