Справа № 489/7395/24 
Провадження № 2/489/32/26

РІШЕННЯ
Іменем України

06 квітня 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Костюченка Г.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
встановив:
В серпні 2024 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. 
Відповідно до змісту позову просив суд: стягнути з ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 21500 грн.
В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 06.07.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір по спільне утримання та виховання дитини, відповідно до умов якого було визначено розмір аліментів на дитину, які повинен сплачувати відповідач у твердій грошовій сумі врозмірі 500 гривень щомісяця. 
Шлюб розірвано 12.04.2021 року, що підтверджується рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва по справі № 488/1993/20. 
Згідно з умовами договору та рішенням суду, малолітня дитина залишилась проживати разом з позивачем. 
З моменту підписання договору і до березня 2024 року відповідач не сплачувала щомісячні платежі аліментів, при тому була і є працездатна, не має утриманців, отримує дохід від підприємницької діяльності, її стан здоров`я та матеріальне становище дозволяє виконувати в повному обсязі свої батьківські зобов`язання. 
В період з 25 березня по 6 травня 2024 року відповідач сплатила борг зі сплати аліментів за 3 місяці та в період з 5 червня по 14 червня 2024 року сплатила всю залишкову суму заборгованості по аліментах за 39 місяців, з розрахунку суми утримання малолітньої дитини з інвалідністю у 500 гривень на місяць, без змін в сторону збільшення відповідно до віку і стану здоров`я дитини. 
Підтвердження сплати всієї суми заборгованості по аліментах доданні до матеріалів позовної заяви. 
Після сплати заборгованості відповідач продовжує сплачувати аліменти не своєчасно, порушуючи пункт 2.3.3. договору про спільне утримання дитини, в якому чітко визначено, що мати зобов`язана сплачувати свій внесок не пізніше 5го числа поточного місяця. 
Внески за липень, серпень і вересень 2024р., були сплачені 21 липня, 22 серпня і 13 вересня 2024 відповідно. Підтвердження цього факту додані до матеріалів позовної заяви у вигляді банківської виписки за цей період.
Згідно розрахунку неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2020 р. по лютий 2024р. становить 21 500 грн.
Позивач просив суд стягнути зазначену суму пені на його користь. 
07.11.2024 відповідач надала суду відзив на позовну заяву. Зазначала наступне.
За змістом Договору від 06.07.2020 визначено, Сторонами зокрема погоджено наступне: «1.5. Батьки мають рівні права та обов`язки стосовно дитини за будь-яких умов, причому домовились: ...спільно нести витрати в інтересах та на утримання дитини, в тому числі на організацію культурного відпочинку і дозвілля; ...витрати на відпочинок та розваги здійснюються тим з батьків, з яким в даний момент знаходиться дитина; медичне обслуговування, у разі необхідності та попередньої домовленості оплачується спільно; ... витрати на освіту (платне навчання, витрати в навчальних закладах, позашкільні заняття, гуртки, додаткові заняття, літні табори, поїздки зі шкільним колективом та інше) попередньо узгоджуються і оплачуються за домовленістю; великі покупки, які не включені в щомісячний платіж, передбачений в пункті 2.3.2 цього Договору, здійснюються разом за попередньою домовленістю та згодою. 
Кожний з батьків вносить 50% необхідної суми, або компенсує якщо покупка була попередньо узгоджена та здійснена самостійно одним із батьків. 
2.3. Мати зобов`язана: 2.3.2. Сплачувати свій внесок у забезпечення (утримання) дитини перераховуючи суму у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок (щомісячний платіж), що передбачає 50% витрат на щомісячне утримання, харчування, догляд за дитиною і не враховує великі покупки (одяг, взуття та інше), витрати на лікування та освіту. Щомісячний платіж матір`ю може змінювати в сторону збільшення відповідно до віку дитини. 
2.4.2. Мати має право вносити щомісячні платежі наперед за будь-який терміну розмірі, що визначаються цим Договором...». 
Тобто, за своїм змістом укладений Сторонами Договір є виключно таким, яким врегульовано спільне утримання та виховання дитини, що в повній мірі відповідає його назві. 
Статтею 181 CK України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або ших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина...
Домовленість батьків про спільне утримання дитини є відмінною від обов`язку сплачувати аліменти.
Оскільки за своєю правовою природою «аліменти» це примус до обов`язку утримання одним членом сім`ї інших, які потребують цього, який виникає за згодою, або в судовому порядку. 
Відповідно до ст. 189 СК України визначено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. 
Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. 
Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. 
Вказані положення СК Україні щодо нотаріального посвідчення договору про сплату аліментів та його змісту закріплені і в п. 4.15. гл.5 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5, яким унормовано, що «Батьки дитини мають право укласти між собою договір про сплату аліментів на дитину. 
Умови договору про сплату аліментів на дитину мають визначати розмір, строки, а також порядок виплати та підстави цільового використання аліментів і не можуть порушувати права дитини, які встановлені Сімейним кодексом України».
В свою чергу розмір аліментів на дитину визначено СК України, ч.2 ст. 182 якого чітко зазначено, що «...Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.». 
На момент укладення Договору (06.07.2020) прожитковий мінімум для дитини відповідного віку (з 6 до 18 років) становив 2318,00грн. - 1159,00 грн., що значно 1, 50% від якого відповідно складало менше розміру обумовленого сторонами в Договорі (500,00грн.).
Позивачем під час укладення Договору від 06.07.2020 домовленостей з позивачем про сплату саме аліментів на утримання дитини не йшлося, це підтверджується і змістом самого договору - під час укладення Договору від 06.07.2020, позивач і відповідач погодили виключно спільне утримання дитини.
Відповідно до ст. 196 СК України зазначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відстока суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Ураховуючи те, що, під час укладення Договору від 06.07.2020 сторони не домовлялись про розмір аліментів, підстави застосування норм ст. 196 СК України відсутні.
В судове засідання позивач не з`явився, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Також позивач звернувся з заявою про встановлення порядку виконання судового рішення, а саме просив суд: доповнити позовні вимоги способом виконання рішення, а саме шляхом перерахування стягнутої суми пені на банківський рахунок, відкритий на ім`я дитини: Отримувач: ОСОБА_3 Номер карткового рахунку: НОМЕР_3 Банк: АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (Monobank).
Відповідач в судовому засіданні позов не визнала.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, вислухавши представників сторін суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
26.03.2012, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 27.03.2024, народився ОСОБА_3 , про що Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 208 від 03.04.2012. Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.04.2021 у справі № 488/1993/20 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05.10.2010 Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 471.
До розірвання шлюбу між сторонами, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Валієва В.В. 06.07.2020 посвідчила договір про спільне утримання та виховання дитини, укладений між батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (реєстровий № 419) (а. с. 13-15, 42-43).
За умовами розділу 1 цього договору сторони дійшли згоди, що їх малолітня дитина ОСОБА_3 проживатиме з батьком за адресою: АДРЕСА_3 . Матеріальне забезпечення (утримання) дитини вчиняється сторонами спільно у порядку та у розмірах, узгоджених цим договором. Крім того, сторони домовилися про питання виховання, навчання, медичного обслуговування дитини, її відпочинок та дозвілля тощо.
У розділі 2 договору визначено права та обов`язки сторін.
Згідно з умовами цього договору сторони зобов`язалися брати участь у вихованні дитини та виховувати її з повагою один до одного; у разі виїзду з дитиною за межі України узгоджувати між собою і з урахуванням побажань та інтересів дитини, час, термін, місце і супровід дорослих; (підпункти 2.1.1, 2.1.4, 2.3.1, 2.3.4).
Крім того, батько, згідно з підпунктами 2.1.2, 2.1.3, 2.1.5, зобов`язався: надавати матері будь-яку інформацію про дитину, можливість брати участь у вирішенні питань, пов`язаних з освітою, здоров`ям, вільним часом дитини, а також не перешкоджати реалізації батьківських прав; забезпечувати можливість виховання, спілкування дитини з матір`ю та не перешкоджати у цьому.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.3, 2.3.5 договору мати дитини зобов`язалася: сплачувати внесок у забезпечення (утримання) дитини у розмірі 500 грн. не пізніше п`ятого числа кожного поточного місяця готівкою або на банківський рахунок батька дитини; узгоджувати місце проведення канікул дитини, у разі необхідності сприяти в оформленні документів, необхідних для виїзду дитини за кордон виключно в супроводі дорослих на період відпочинку.
Згідно з пунктом 2.2 договору батько має право, у разі хворобливого стану дитини чи іншої необхідності, викликаної їх інтересами, перенести зустріч дитини з матір`ю з обов`язковим попередженням про це та узгодженням дати наступної зустрічі. Мати, відповідно до підпункту 2.4.1, вправі спілкуватися з дитиною у будь-який час, завчасно узгодивши місце та час такого спілкування з урахуванням інтересів та потреб дитини.
Договір, відповідно до пункту 3.3, діє з дня підписання сторонами і до дня досягнення дитиною повноліття.
Сторони узгодили, що внесення змін у договір чи його розірвання допускається тільки за згодою сторін. Спори, що виникають між сторонами, вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у випадках неможливості вирішити конфлікт – в судовому порядку (пункти 3.4, 3.6).
Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
За змістом ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. 
Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Наведені норми Сімейного Кодексу України передбачають можливість врегулювання між батьками дитини питань виховання, спілкування, місця проживання та сплати аліментів за домовленістю і на підставі укладеного між ним нотаріально посвідченого договору.
З огляду на докази, наявні в матеріалах цивільної справи, і це не заперечують сторони, малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком – ОСОБА_1 . 
Після 24.02.2022, внаслідок повномасштабного вторгнення РФ, ОСОБА_1 змінив місце проживання дитини і, наразі, вони проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Дитина у період з 01.09.2023 до 08.07.2024 навчалася у шостому класі середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 29 м. Львова. З 01.09.2022 навчається у Львівській школі мистецтв.
Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. 
Відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц дійшла правового висновку про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв`язку із юридичним фактом порушення обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.
Разом з тим, в супереч вимогам ст.. 189 СК України, позивач не звертався до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, відповідно не звертався до Державної виконавчої служби з вимогою відкрити виконавче провадження, здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.
Незважаючи на те, що зазначена норма фактично пропонує альтернативу, Пленум Верховного Суду України (ВСУ) дотримується однозначної позиції, згідно з якою стягнення аліментів за договором здійснюється не за рішенням суду, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органами державної виконавчої служби (пункт 16 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Враховуючи наведене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки законодавством передбачено, що в разі невиконання останнім свого обов`язку за договором стягнення аліментів з нього здійснюється не за рішенням суду, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органами державної виконавчої служби.
У зв`язку з чим, суд не погоджується з вимогами позивача щодо стягнення заборгованості пені в зазначеному вище розмірі та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
вирішив:
В задоволенні позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – відмовити.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або https://court.gov.ua/fair/.
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Повний текст рішення складено 06.04.2026.

Суддя Г.С. Костюченко