ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 640/3782/22
адміністративне провадження № К/990/38418/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І. В.,
суддів: Білак М. В., Мельник-Томенко Ж. М., 
перевіривши касаційну скаргу адвоката Давидченка Андрія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року (суддя Леонтович А. М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року (судді: Черпак Ю. К., Маринчак Н. Є., Штульман І. В.) у справі № 640/3782/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, правонаступником якого є Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від 23 грудня 2021 року № 38 дп-21 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури; 
- визнати протиправним та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора від 24 січня 2022 року № 4дк;
- зобов`язати Закарпатську обласну прокуратуру поновити позивача на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури;
- стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що його звільнення є незаконним та таким, що не узгоджується із чинним законодавством, оскільки висновки дисциплінарної комісії не відповідають фактичним обставинам.
3. На думку позивача, відповідачем не враховано, що наказом керівника прокуратури Закарпатської області він звільнений з посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) у зв`язку з неуспішним проходженням атестації з 31 серпня 2020 року. Указана обставина, на переконання ОСОБА_1 , виключає можливість виконання обов`язку прокурора у період з 18 червня 2020 року до 01 березня 2021 року. 
4. ОСОБА_1 уважає помилковими висновки дисциплінарного органу про: 
- триваючий характер правопорушення, віднесення до одного триваючого правопорушення усіх можливих порушень, які мали або могли мати місце, що призвело до застосування стягнення за порушення, строк притягнення за яке сплив; - момент набуття вилученим майном статусу речового доказу та відповідальність прокурора за стан збереження слідчим речового доказу; 
5. Позивач також указав про:
- суперечливість висновків щодо часу його перебування на робочому місці;
- відсутність причинно-наслідкового зв`язку між «неналежним виконанням обов`язків» і викраденням речових доказів, а також відсутність обґрунтування такого зв`язку;
- відсутність обґрунтування застосування максимально суворого дисциплінарного стягнення.
6. ОСОБА_1 зауважив про відсутність умов для притягнення до відповідальності за встановлені порушення у зв`язку з перебуванням з липня по серпень 2020 року майже весь час у відпустці, лікарняному та відрядженні. У зазначений період не брав участі в організації роботи очолюваного ним відділу.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій та їх обґрунтування
7. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
8. Суд першої інстанції указав, що саме виконання обов`язків прокурором характеризує сутність його службової діяльності, адже саме через належне виконання обов`язків виявляється його роль у реалізації повноважень держави. Позивач, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування кримінальних проваджень у формі процесуального керівництва, реалізуючи свої повноваження, мав виконувати завдання кримінального провадження (стаття 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)), дотримуватись таких загальних засад судочинства як законність та розумність строків (статті 7,9, 28 КПК України), проте самоусунувся від виконання повноважень прокурора. Допущені недоліки та прорахунки позивача стали можливими лише внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків, що в результаті призвело до зникнення речових доказів, а також дійсно містять відомості про ознаки дисциплінарного проступку.
9. Київський окружний адміністративний суд не погодився із твердженням позивача, що на тютюновмисні товари, які 30 червня 2020 року вилучені у Закарпатській митниці, не розповсюджуються Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок № 1104), оскільки предмети «тютюновмисні товари», які вилучені прокурорами у митниці є тимчасово вилученим майном, а згідно з пунктом 27 Порядку № 1104, схоронність тимчасово вилучено майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.
10. Суд першої інстанції також указав, що позивачем не дотримано вимоги пункту 18 Порядку № 1104, згідно з яким зберігання речових доказів у вигляді тютюнових виробів здійснюється у місцях зберігання, відомості про місцезнаходження яких внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, які усупереч рішенню суду безпідставно вилучено прокурорами з території митного складу та передано на зберігання фізичній особі. Водночас приміщення, надані фізичною особою - підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_2 для зберігання тютюновмісних виробів для електронного нагрівання, які є речовими доказами у кримінальному провадженні № 12019070030000380, до цього реєстру не внесені.
11. Київський окружний адміністративний суд зазначив, що вилучаючи з території митного складу Закарпатської митниці тютюнові вироби, позивач, як старший групи прокурорів у кримінальному провадженні, не забезпечив у визначеному Порядком № 1104 їх схоронність, не вжив заходів до належного обліку речових доказів органом досудового розслідування, як наслідок перевірка стану зберігання речових доказів у кримінальному провадженні узагалі не проводилась, що призвело до втрати майна.
12. За висновком суду першої інстанції, установлені комісією факти неналежного виконання своїх службових обов`язків позивачем тривали з 18 червня 2020 року (час визначення останнього старшим групи прокурорів у кримінальних провадженнях (№ 12019070030000380 та № 12019070030000381) до 05 липня 2021 року (час виявлення відсутності речових доказів та реєстрація за цим фактом кримінального провадження № 42021070000000245. Позивач з 18 червня 2020 року перебував у відпустках 61 день та був тимчасово непрацездатним 241 день, загалом 302 дні. Отже, строки накладення дисциплінарного стягнення на позивача, на час прийняття спірного рішення, не сплинули.
13. Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Відповідного органу містить кваліфікацію дій позивача, є вмотивованим, містить конкретні підстави для застосування до позивача спірного дисциплінарного стягнення, визначені законом, а саме: неналежне виконання службових обов`язків (пункти 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII). Ураховуючи зазначене, оскаржуване спірне рішення Відповідного органу від 23 грудня 2021 року № 38 дп-21 прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.
14. Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Офісу Генерального прокурора від 24 січня 2022 року № 4дк, яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади, суд першої інстанції зазначив, що цей наказ як похідна вимога від заявленої першої вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 23 грудня 2021 року № 38 дп-21, у задоволенні якої судом відмовлено, відтак Київський окружний адміністративний суд указав, що відмовляє і у задоволенні другої вимоги та зазначив, що позивач правомірно притягнений до дисциплінарної відповідальності на підставі пункту 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII наказом Офісу Генерального прокурора від 24 січня 2022 року № 4дк у вигляді звільнення з посади.
15. Залишаючи без змін рішення Київського окружного адміністративного суду, Шостий апеляційний адміністративний суд наголосив, що погоджується з тим, що позивач як старший групи прокурорів у кримінальному провадженні порушив вимоги статей 2, 7, 9, 28, 219 КПК України, пунктів 1, 3 розділу IV Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженого наказом Генерального прокурора від 28 лютого 2019 року № 51 (далі - Порядок № 51), тобто вчинив дисциплінарний проступок, відповідальність за який передбачено пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, - неналежне виконання службових обов`язків.
16. Суд апеляційної інстанції зазначив, що твердження апелянта про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльності) прокурора з негативними наслідками є безпідставними, оскільки не спростовують того, що за процесуального керівництва позивача було передано майно всупереч рішенням кримінального суду та вимогам КПК України і Порядку № 1104 суб`єкту господарювання, який не мав права їх зберігати та в кінцевому рахунку відчужив невстановленій особі.
17. Шостий апеляційний адміністративний суд підкреслив, що позивач перебував у статусі прокурора як до переведення його до новоутвореного органу прокуратури, так і після цього, як і незмінною залишилася функція, яку покладено на нього як прокурора, а саме - здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні.
18. Суд апеляційної інстанції указав, що ОСОБА_1 як старший групи прокурорів у кримінальному провадженні перебував у безперервному стані протиправної бездіяльності через неналежне виконання своїх обов`язків, тому вчинене порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер, а є триваючим до того моменту, коли він не мав змоги виконувати свої обов`язки щодо забезпечення збереження матеріальних цінностей, визначених доказами в кримінальному провадженні. Отже річний строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності необхідно обчислювати з 02 липня 2021 року - дня припинення виконання прокурором своїх службових обов`язків як процесуальним керівником у кримінальному провадженні. Таким чином, прийняття рішення 23 грудня 2021 року свідчить про дотримання Відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, річного строку (5 місяців 22 дні) притягнення до дисциплінарної відповідальності з моменту припинення триваючого дисциплінарного проступку.
19. Оскільки під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції підтвердилися висновки про неналежне виконання позивачем своїх службових обов`язків щодо процесуального нагляду за забезпеченням зберігання доказів і схоронності тимчасово вилученого майна, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання протиправним як рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від 23 грудня 2021 року № 38 дп-21 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, так і наказу Офісу Генерального прокурора від 24 січня 2022 року № 4дк.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
20. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли хибного висновку про:
- наявність в діях позивача складу дисциплінарного правопорушення; 
- триваючий характер правопорушення та час його вчинення; 
- наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями або бездіяльністю та наслідками, які ставляться у вину; 
- приписи законодавства, які визначали, на твердження Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, правонаступником якого є Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, відповідну службову поведінку позивача; 
- грубий характер порушення.
21. На думку скаржника, судом першої інстанції не застосовано, а судом апеляційної інстанції неправильно застосовано, до спірних правовідносин норму, яка підлягала застосуванню, а саме пункт 3 розділу ІІ Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-IX) та пункт 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII у поєднанні із частиною третьою статті 37 КПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.
22. ОСОБА_1 вважає, що з огляду на його звільнення з органів прокуратури та імперативний обов`язок керівника органу прокуратури покласти повноваження прокурора на іншу особу, передачу функцій прокуратури від прокуратури Закарпатської області до Закарпатської обласної прокуратури, то є цілком очевидним, що у період часу з 31 серпня 2020 року по 01 листопада 2021 року на позивача не покладались обов`язки прокурора, і не могли бути покладені, а рішення суду про поновлення на посаді не має ретроспективної дії з огляду на властивості індивідуальних актів, якими є накази про звільнення позивача та про поновлення його на посаді. Отже, обов`язок позивача із здійснення функцій прокурора у кримінальному провадженні № 12019070030000380 припинився з дня, наступного за 31 серпня 2020 року - днем звільнення.
23. Скаржник зазначив, що похідним від помилкових висновків судів першої та апеляційної інстанції про те, що у період з моменту звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури (31 серпня 2020 року) по день зникнення речових доказів (27 грудня 2020 року) він здійснював повноваження процесуального керівника є висновок суду про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями скаржника із вилучення тютюновмісних виробів та їх зникнення. Такий висновок, на думку скаржника, сформований внаслідок неправильного застосування частини третьої статті 48 Закону № 1697-VII у поєднанні зі статтею 37 КПК України в контексті відповідальності одного з процесуальних керівників, який втратив повноваження, поруч із бездіяльністю інших процесуальних керівників, які такі повноваження не втрачали.
24. На переконання ОСОБА_1 , з огляду на початок діяльності обласних прокуратур відповідно до вимог частин першої та другої статті 37 КПК України, саме на керівника Закарпатської обласної прокуратури покладалось визначення процесуальних керівників як у кримінальному провадженні № 12019070030000380, так і в інших кримінальних провадженнях. Саме неналежне виконання своїх обов`язків процесуальними керівниками, які не втрачали свої повноваження через звільнення, та керівником Закарпатської обласної прокуратури призвели до неналежної організації процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12019070030000380. Унаслідок невірного застосування частини третьої статті 48 Закону № 1697-VII у поєднанні з частиною третьою статті 37 КПК України судом апеляційної інстанції сформований хибний висновок щодо причинно-наслідкового зв`язку між неналежним виконанням обов`язків скаржником та зникненням речових доказів.
25. Скаржник також указав, що судами попередніх інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин статтю 36 КПК України, яка визначає повноваження прокурора у кримінальному провадженні, статтю 40 КПК України, яка визначає повноваження слідчого, пункт 18 Порядку № 1104. Як наслідок, судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин правову позицію щодо відповідальності прокурора за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків поряд із слідчим, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року у справі № 9901/628/19. Як убачається з матеріалів дисциплінарного провадження слідчим винесено постанову про визначення тютюновмісних виробів речовими доказами 11 липня 2020 року. Відповідно до вимог статей 98, 100, 110 КПК України та Порядку № 1104 саме на слідчого В. Матвійчука покладався обов`язок вирішувати місце збереження речових доказів. Тобто обов`язок поводитись з таким майном відповідно до вимог Порядку № 1104 виник саме 11 липня 2020 року. Але, крім моменту набуття статусу речового доказу майном, судами не звернуто увагу на те, у кого виникає такий обов`язок. Системний аналіз пунктів 7, 8, 9 Порядку № 1104 свідчить, що такий обов`язок виникає саме у слідчого, який ухвалив відповідне рішення.
26. Крім того ОСОБА_1 зазначив, що станом на 30 червня 2020 року органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019070030000380 було ГУНП в Закарпатській області, а тому підстави передавати речові докази Ужгородському ВП ГУНП в Закарпатській області відпали. При цьому ОСОБА_3 , будучи процесуальним керівником у кримінальному провадженні, мав таке ж право отримати речові докази, як і слідчий. Ця обставина внаслідок неправильного застосування вищенаведених норм права залишилась поза увагою судів. До того ж, Ужгородський ВП ГУНП в Закарпатській області так само не є місцем зберігання, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігань, а отже підстав для передачі тютюнових виробів до вказаного органу так само не було. Таким чином, на переконання скаржника, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про порушення скаржником вимог пункту 18 Порядку № 1104 є помилковим, оскільки такий обов`язок покладався безпосередньо на слідчого.
27. На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року у справі № 640/3782/22 повністю, і ухвалити нове рішення, яким позов задовільнити.
Позиція інших учасників справи
28. У відзиві на касаційну скаргу Офіс Генерального прокурора зазначив, що судами першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно з`ясовано обставини справи, підтверджені доказами, надано оцінку усім аргументам учасників справи, правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права.
29. Офіс Генерального прокурора вважає, що доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, фактично зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої і апеляційної інстанцій та вказують на незгоду скаржника з правовою оцінкою, наданою судами обставинам цієї справи, а відтак її вимоги не підлягають задоволенню.
30. На переконання Офісу Генерального прокурора судами обґрунтовано зазначено, що позивач, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування кримінальних проваджень у формі процесуального керівництва, реалізуючи свої повноваження, мав виконувати завдання кримінального провадження (стаття 2 КПК України), дотримуватись таких загальних засад судочинства як законність та розумність строків (статті 7,9, 28 КПК України), проте самоусунувся від виконання повноважень прокурора.
31. Офіс Генерального прокурора вказав, що доводами касаційної скарги не спростовано, що старшим групи прокурорів позивачем не було дотримано вимоги пункту 18 Порядку № 1104, згідно з яким зберігання речових доказів у вигляді тютюнових виробів здійснюється у місцях зберігання, відомості про місцезнаходження яких внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання, які усупереч рішенню суду безпідставно вилучено прокурорами з території митного складу та передано на зберігання фізичній особі.
32. На думку Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_1 , як старший групи прокурорів у кримінальному провадженні, порушив вимоги статей 2, 7, 9, 28, 219 КПК України, пунктів 1, 3 розділу IV Порядку № 51, тобто вчинив дисциплінарний проступок, відповідальність за який передбачено пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII - неналежне виконання службових обов`язків, і наявні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
33. Офіс Генерального прокурора також зазначив, що встановлені судами та комісією факти неналежного виконання своїх службових обов`язків позивачем тривали з 18 червня 2020 року (час визначення останнього старшим групи прокурорів у кримінальних провадженнях (№ 12019070030000380 та № 12019070030000381) до 05 липня 2021 року (час виявлення відсутності речових доказів та реєстрація за цим фактом кримінального провадження № 42021070000000245. Позивач з 18 червня 2020 року перебував у відпустках 61 день та був тимчасово непрацездатним 241 день, загалом 302 дні. Отже, строки накладення дисциплінарного стягнення на позивача на час прийняття спірного рішення не сплинули.
34. На переконання Офісу Генерального прокурора необґрунтованими є доводи касаційної скарги про припинення повноважень прокурора у кримінальному провадженні № 12019070030000380, у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури, з огляду на те, що повноваження позивача у кримінальному провадженні № 12019070030000380 припинено лише 02 липня 2021 року винесенням керівником Закарпатської обласної прокуратури постанови про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні.
35. Отже, Офіс Генерального прокурора вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях викладено законні та обґрунтовані мотиви їх ухвалення, зазначено що рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 23 грудня 2021 року № 38дп-21 (зі змінами внесеннями рішенням від 12 січня 2022 року № 5дп-22) є вмотивованим та містить конкретні підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, визначеного законом, а саме - неналежне виконання службових обов`язків (пункт 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII), прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами.
36. У зв`язку з викладеним Офіс Генерального прокурора просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року, якими відмовлено в задоволенні позову - без змін.
37. 19 листопада 2024 року до Верховного Суду від Закарпатської обласної прокуратури надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому відповідач указав, що подана касаційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
38. Закарпатська обласна прокуратура вважає, що суди попередніх інстанцій підставно вказали, що допущені недоліки та прорахунки ОСОБА_1 стали можливими лише внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків, що в результаті призвело до зникнення речових доказів, а також дійсно містять відомості про ознаки дисциплінарного проступку.
39. Закарпатська обласна прокуратура зазначила, що позивачем не дотримано вимоги пункту 18 Порядку № 1104, згідно з яким зберігання речових доказів у вигляді тютюнових виробів здійснюється у місцях зберігання, відомості про місцезнаходження яких внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, які всупереч рішенню суду безпідставно вилучено прокурорами з території митного складу та передано на зберігання фізичній особі. 
40. На переконання Закарпатської обласної прокуратури, безпідставними є твердження позивача про відсутність причинно-наслідкового звязку між діями (бездіяльності) прокурора з негативними наслідками, оскільки не спростовують того, що за процесуального керівництва ОСОБА_1 було передано майно всупереч рішенням кримінального суду та вимогам КПК України і Порядку № 1104 суб`єкту господарювання, який не мав права їх зберігати та в кінцевому рахунку відчужив невстановленій особі.
41. Закарпатська обласна прокуратура також указала, що помилковими є доводи скаржника про незастосування до спірних відносин положень Закону № 113-IX, оскільки позивач перебував у статусі прокурора як до переведення його до новоутвореного органу прокуратури, так і після цього, як і незмінною залишилася функція, яку покладено на нього як прокурора, а саме - здійснення процесуального керівництва в кримінальному провадженні.
42. Відповідач також зазначив, що враховуючи, що цей проступок є триваючим, строк застосування дисциплінарного стягнення стосовно позивача не сплинув.
43. Закарпатська обласна прокуратура вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій дотримано вимоги матеріального та процесуального права, а відтак прийнято законні, обґрунтовані та вмотивовані рішення про відмову в задоволенні позову.
44. На підставі викладеного Закарпатська обласна прокуратура просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій без змін.
45. 24 лютого 2025 року до Верховного Суду від Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - Комісія, КДКП відповідно) надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому Комісія зазначила, що суди прийшли до правильного висновку, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами, а тому в задоволенні позову позивача відмовлено повністю.
46. КДКП вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано дійшли до висновку, що допущені недоліки та прорахунки ОСОБА_1 стали можливими лише внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків, що в результаті призвело до зникнення речових доказів - тютюновмісних виробів для електричного нагрівання, а також дійсно містять відомості про ознаки дисциплінарного проступку.
47. На думку Комісії, прокурором ОСОБА_1. не дотримано вимоги пункту 18 Порядку № 1104, згідно з яким зберігання речових доказів у вигляді спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється у місцях зберігання, відомості про місцезнаходження яких внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, які всупереч рішенню суду безпідставно вилучено прокурорами з території митного складу та передано на зберігання фізичній особі. Приміщення, надані ФОП ОСОБА_2 для зберігання тютюновмісних виробів для електронного нагрівання, які є речовими доказами у кримінальному провадженні № 12019070030000380, до цього реєстру не внесені. Також, винесення 11 липня 2020 року слідчим постанови про визнання тютюновмісних виробів речовими доказами, не виключає можливості оцінки дій прокурора дисциплінарним органом, оскільки сама собою не є доказом належного або неналежного виконання прокурором службових обов`язків у контексті вирішення питання про дисциплінарну відповідальність.
48. КДКП також указала, що, вилучаючи з території митного складу Закарпатської митниці тютюнові вироби, прокурор Дербак Ю. Ю. не забезпечив у визначеному Порядком № 1104 їх схоронність, не вжив заходів до належного обліку речових доказів органом досудового розслідування, як наслідок перевірка стану зберігання речових доказів у кримінальному провадженні узагалі не проводилась, що призвело до втрати майна.
49. Комісія вважає, що твердження скаржника про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльності) прокурора з негативними наслідками є безпідставними, оскільки не спростовують того, що за процесуального керівництва ОСОБА_1 було передано майно всупереч рішенням кримінального суду та вимогам КПК України і Порядку № 1104 суб`єкту господарювання, який не мав права їх зберігати та в кінцевому рахунку відчужив невстановленій особі.
50. На переконання КДКП ОСОБА_1 перебував у безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання та неналежне виконання своїх обов`язків, тому таке правопорушення є триваючим, а відтак строк застосування дисциплінарного стягнення стосовно позивача не сплинув.
51. Комісія зауважила, що при виборі виду дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 з огляду на те, що вчинений ними дисциплінарний проступок має характер грубого, а також, ураховуючи особу прокурора, склад дисциплінарного проступку, його наслідки (втрату речових доказів вартістю 21,9 млн грн) та ступінь вини, КДКП дійшла висновку про можливість накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, оскільки вважає, що вчинений ним дисциплінарний проступок не сумісний з подальшим заняттям ними будь-якої посади в органах прокуратури. При цьому КДКП є колегіальним органом, який відповідно до Закону 1697-VII наділений дискреційними повноваженнями під час здійснення дисциплінарного провадження, що дозволяє цьому органу на власний розсуд визначати вид дисциплінарного стягнення залежно від скоєного прокурором дисциплінарного проступку та застосовувати до прокурорів обране ним дисциплінарне стягнення.
52. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій законно дійшли висновку, що під час розгляду питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, Комісія діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України, а тому позовні вимоги стосовно визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 23 грудня 2021 року № 38дп-21, про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, та наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності задоволенню не підлягають.
53. У зв`язку з викладеним Комісія просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року у справі № 640/3782/22 про визнання протиправним та скасування рішення відмовити у повному обсязі, а оскаржувані рішення залишити без змін.
Рух касаційної скарги
54. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22 жовтня 2024 року визнав поважними підстави пропуску строку, заявлені адвокатом Давидченком А. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на касаційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року у справі № 640/3782/22 і поновив його.
Відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Давидченка А. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року у справі № 640/3782/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, правонаступником якого є КДКП, Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Витребував з Київського окружного адміністративного суду матеріали справи № 640/3782/22.
55. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справу № 640/3782/22 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
56. ОСОБА_1 працює в органах прокуратури Закарпатської області з 01 серпня 2012 року. За цей час послідовно обіймав посади стажиста на посаді прокурора, прокурора прокуратури міста Ужгорода, прокурора Ужгородської місцевої прокуратури; начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області, начальника слідчого управління прокуратури Закарпатської області.
57. Наказом прокурора Закарпатської області від 06 грудня 2018 року призначений на посаду начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області.
58. 18 червня 2020 року постановою про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу перший заступник прокурора Закарпатської області Дем`янчук І. І., розглянувши матеріали кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України, відомості про яке 05 лютого 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019070030000380, постановив: для здійснення повноважень щодо процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального правопорушення, визначити групу прокурорів, до складу якої включити:
- начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області, ОСОБА_1 ;
- прокурорів відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ;
- прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області.
Старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні визначено ОСОБА_1 .
59. Наказом прокуратури Закарпатської області № 368к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, та органів прокуратури Закарпатської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII з 31 серпня 2020 року у зв`язку з непроходженням атестації.
60. На підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область та органів прокуратури Закарпатської області, з 01 вересня 2020 року за наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури від 01 березня 2021 року № 27к.
61. Відповідно до постанови про зміну складу прокурорів у кримінальному провадженні від 02 липня 2021 року, прийнятої керівником Закарпатської обласної прокуратури Казак Д. І., змінено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 12019070030000380 від 05 лютого 2019 року, визначивши її у складі: заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури Андришина О. В.; начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Закарпатської обласної прокуратури Сливича В. І.; прокурора Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області Ладняка О. А.
62. 05 липня 2021 року ОСОБА_7 складено рапорт на ім`я керівника Закарпатської обласної прокуратури Казака Д. І., у якому викладено прохання про призначення службового розслідування відносно прокурорів обласної прокуратури ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , а також начальників відділів обласної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . У рапорті йшлося про неналежне виконання зазначеними особами покладених на них службових обов`язків щодо дотримання умов зберігання речових доказів.
63. За результатами службового розслідування, проведеного комісією у складі заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 як голови комісії та членів комісії - начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення ОСОБА_10 , начальника відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді ОСОБА_11 , начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення ОСОБА_12 , начальника відділу кадрової роботи та державної служби ОСОБА_13 , прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення ОСОБА_14 , прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби ОСОБА_15 , прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора (з місцем дислокації в Закарпатській обласній прокуратурі) ОСОБА_16 , 13 серпня 2021 року складено висновок, згідно з яким, зокрема, встановлено неналежне виконання службових обов`язків ОСОБА_1 , що виразилось у недодержані своїх функціональних обов`язків, порушенні частини другої статті 19 Конституції України, вимог Закону № 1697-VII, пункту 2 Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури, частини першої статті 2, частини першої статті 37 КПК України при організації та проведенні досудового розслідування у кримінальному провадження № 12019070030000380 від 05 лютого 2019 року.
64. 20 серпня 2021 року до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_17 надійшла дисциплінарна скарга про вчинення дисциплінарного проступку прокурорами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
65. Наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури від 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 переведений на посаду прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської області.
66. За результатами розгляду зазначеної скарги членом Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження ОСОБА_18 17 листопада 2021 року прийнято висновок у дисциплінарному провадженні № 07/3/2-608дс-133дп-21 про відсутність дисциплінарного проступку прокурора, яким запропоновано дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 закрити.
67. Листом від 22 листопада 2021 року зазначений висновок, разом з дисциплінарною скаргою направлено до голови Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, ОСОБА_19 .
68. У подальшому рішенням Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 23 грудня 2021 року № 38дп-21, за результатами розгляду висновку вирішено притягнути прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
69. Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що під час дисциплінарного провадження встановлено такі обставини.
70. 26 січня 2019 року та 28 січня 2019 року в зоні митного контролю митного посту «Ужгород» в ході перевірки супровідних листів митних органів Словаччини, виявлено ознаки їх фіктивності, у зв`язку із чим затримано два вантажні автомобілі, які здійснювали перевезення тютюновмісних виробів для електричного нагрівання вагою біля 39 т. на загальну суму 21 951 159 грн 39 коп.
71. 01 лютого 2019 року Закарпатською митницею за зазначеними фактами складено протоколи про порушення митних правил за № 0536/30500/19, № 0535/30500/19, в рамках яких вилучено вказані тютюновмісні вироби, а 05 лютого 2019 року відкрито кримінальні провадження № 12019070030000380, № 12019070030000381 з мотивів, передбачених пунктом 2 частини першої статті 284 КПК України.
72. Усупереч вимогам статей 2, 9, 36 КПК України без проведення слідчих дій та прийняття відповідних процесуальних рішень кримінальні провадження № 12019070030000380 та № 12019070030000381 закрито 25 травня 2019 року на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
73. На виконання вказівки колишнього керівника Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_20 постанови про закриття кримінальних проваджень 01 червня 2020 року скасовано, а 10 червня 2020 року матеріали проваджень скеровано до прокуратури Закарпатської області.
74. Керівництвом прокуратури Закарпатської області 18 червня 2020 року на підставі частини п`ятої статті 36 КПК України доручено проведення досудового розслідування у зазначених кримінальних провадженнях слідчому управлінню ГУНП в Закарпатській області.
75. У цей же день визначено групу прокурорів, до якої включено - ОСОБА_1 (старший групи), ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 для нагляду за досудовим розслідуванням в цих кримінальних провадженнях.
76. Матеріали кримінальних проваджень скеровано органу досудового розслідування 01 липня 2020 року, слідчим вони прийняті до провадження 08 липня 2020 року.
77. Причиною цього став той факт, що 19 червня 2020 року та 23 червня 2020 року прокурором ОСОБА_1 підписано та скеровано до Закарпатської митниці листи з вимогою передати прокуратурі області на зберігання зазначені тютюновмісні вироби.
78. Водночас постановами Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справах № 308/3878/19 та 308/3880/19 залишено без змін постанови Ужгородського міськрайонного суду від 06 лютого 2020 року, відповідно до яких тютюновмісні вироби, що вилучені згідно з вказаними протоколами, підлягають передачі Ужгородському ВП ГУНП в Закарпатській області, тобто органу досудового розслідування.
79. Проте прокурор Сливич В. І. за усною вказівкою прокурора ОСОБА_1 вилучив 30 червня 2020 року з території митного складу Закарпатської митниці зазначені вироби, обмежившись лише підписанням підготовлених митним органом відповідних актів прийому-передачі.
80. У цей самий день прокурор ОСОБА_3 актом прийому-передачі передав ФОП ОСОБА_2 на відповідальне зберігання вилучені тютюновмісні вироби.
81. Надалі ФОП ОСОБА_2 06 липня 2020 року перевіз вилучене майно до іншого складського приміщення, яке належить ФОП ОСОБА_21 .
82. Слідчим ОСОБА_22 за участі прокурора ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 11 липня 2020 року проведено огляд тютюновмісних виробів і в цей же день зазначене майно визнано речовим доказом.
83. Водночас слідчий Матвійчук В. О. відмовився приймати речові докази на зберігання та у порушення пунктів 10, 12 Порядку зберігання речових доказав належним чином їх не облікував, про що прокурор Сливич В. І. доповів прокурору ОСОБА_1 , які жодних заходів до збереження та обліку речових доказів не вжили.
84. Зазначені речові докази не були обліковані ні в ГУНП в Закарпатській області, ні в Книзі обліку речових доказів прокуратури Закарпатської області.
85. Клопотання про накладення арешту на зазначене майно подано до Ужгородського міськрайонного суду лише 16 липня 2020 року, а не на наступний робочий день, як передбачено законом.
86. При цьому питання щодо повернення майна власнику у зв`язку з пропущеними строками звернення до суду із клопотанням про накладення арешту ні слідчим, ні прокурором не ініціювалось.
87. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05 серпня 2020 року на тимчасово вилучене майно накладено арешт.
88. Моніторингом Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що слідчий ОСОБА_22 , під своїм цифровим ключем безпідставно та за відсутності мотивованої постанови вніс зміни до фабули кримінального провадження, а саме про те, що до вчинення злочину причетні службові особи, які надають брокерські послуги, а також змінив правову кваліфікацію з частини четвертої статті 358 на частину 2 статті 364 КК України, що залишилось поза увагою прокурорів Дербака Ю. Ю. та ОСОБА_3 .
89. Надалі згідно з наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 414, 11 вересня 2020 року розпочали свою роботу обласні прокуратури.
90. Водночас прокурором Сливичем В. І. не ініційовано питання перед керівництвом щодо оновлення групи прокурорів у кримінальному провадженні у зв`язку з реформуванням органів прокуратури.
91. Натомість ОСОБА_3 за відсутності правових підстав, продовжував здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.
92. Зокрема він 21 вересня 2020 року скасував постанову про закриття зазначеного кримінального провадження від 06 серпня 2020 року та 21 вересня 2020 року погодив клопотання про продовження строків досудового розслідування.
93. Окрім цього, прокурор Сливич В. І. не доповів своєму безпосередньому керівнику про необхідність оновлення групи прокурорів у кримінальному провадженні.
94. Як наслідок групу прокурорів змінено тільки 21 липня 2021 року.
95. Під час перевірки речових доказів установлено, що ФОП ОСОБА_2 21 грудня 2020 року передав ввірене йому майно - тютюновмісні вироби, невстановленій особі, яка представилась співробітником слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, про що склав відповідний акт прийому-передачі.
96. За вказаним фактом слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за частиною першою статті 388 КК України.
97. Загалом з моменту визначення підслідності з 18 червня 2020 року до 02 липня 2021 року у кримінальному провадженні проведено одну слідчу дію, а саме: огляд тютюновмісних виробів від 11 липня 2020 року, що не відповідає вимогам статей 2, 9, 36 КПК України, а у період часу з 11 вересня 2020 року до 02 липня 2021 року процесуальне керівництво взагалі не здійснювалось.
98. Відповідно до пункту 16 Порядку зберігання речових доказів перевірка стану та умов зберігання речових доказів, правильності ведення документів щодо їх приймання та обліку проводиться щокварталу керівником слідчого підрозділу, підрозділу дізнання.
99. Разом з тим, ініціатор дисциплінарної скарги зазначив, що прокурорами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не вжито жодних заходів для належного обліку речових доказів органом досудового розслідування, у зв`язку із чим перевірка стану зберігання речових доказів у кримінальному провадженні взагалі не проводилась, що призвело до втрати майна.
100. Прокурор ОСОБА_1 пояснив, що матеріали кримінального провадження № 12019070030000380 після зміни 18 червня 2020 року підслідності у зв`язку з неефективним здійсненням досудового розслідування попереднім слідчим підрозділом скеровано до органу досудового розслідування 01 липня 2020 року.
101. Зазначив, що ним та прокурором ОСОБА_3 вимоги Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення не порушувалися. Матеріальні цінності (тютюнові вироби для електричного нагрівання) були передані суб`єкту господарювання, який не має відповідних ліцензій та зберігав такі цінності в складських приміщеннях без відповідних ліцензійних документів.
Водночас на момент передачі вказаних цінностей вони не мали статусу речових доказів.
Після проведення відповідного огляду слідчим поліції 11 липня 2020 року та визнання цього ж дня їх речовими доказами саме слідчий поліції несе відповідальність за збереження таких речових доказів та забезпечення умов їх зберігання відповідно до вимог зазначеного Порядку або особа, якій такі речові докази передано на відповідальне зберігання.
102. Прокурор Дербак Ю. Ю. також зазначив, що самим скаржником у дисциплінарній скарзі наведені положення, які дають підстави вважати, що відповідальність за забезпечення схоронності речових доказів, їх обліку та перевірку умов зберігання, несе орган досудового розслідування, оскільки це прямо передбачено у Порядку, а не прокурор у кримінальному провадженні. Прокурор не наділений повноваженнями щодо зобов`язання слідчого належним чином обліковувати речові докази відповідно до Порядку, тому факт неналежного облікування речових доказів є відповідальністю саме слідчого. У дисциплінарній скарзі зазначено, що речові докази зникли (тобто були передані ФОП ОСОБА_2 невстановленій особі) 21 грудня 2020 року, у той період коли він тимчасово не перебував у трудових відносинах з органами прокуратури у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури. Він був поновлений на посаді наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури від 01 березня 2021 року, виданим на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду, а тому фізично не міг впливати на стан організації досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.
103. Згідно з поясненнями прокурора ОСОБА_1 відсутність групи прокурорів з 11 вересня 2020 року до 02 липня 2021 року свідчить про неналежне виконання службових обов`язків саме керівництвом обласної прокуратури, якими порушено вимоги статті 37 КПК України та пункту 2 розділу IV Порядку № 51.
104. На підставі зазначеного рішення та викладених у ньому висновків Офісом Генерального прокурора видано наказ від 24 січня 2022 року № 4дк про звільнення позивача з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків на підставі пункту 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.
105. Уважаючи рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від 23 грудня 2021 року № 38 дп-21 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, а також наказ Офісу Генерального прокурора від 24 січня 2022 року № 4дк протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
106. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, і перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
107. Згідно із частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені судом першої чи апеляційної інстанції; вирішувати питання щодо достовірності доказів; надавати перевагу одним доказам над іншими; збирати чи приймати нові докази або додатково перевіряти їх.
108. На підставі частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, якщо необхідно врахувати висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
109. У справі, що розглядається, ОСОБА_1 , який проходив службу на посаді начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область та органів прокуратури Закарпатської області, а в подальшому на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури, просить визнати протиправними та скасувати рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від 23 грудня 2021 року № 38 дп-21 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури та наказ Офісу Генерального прокурора від 24 січня 2022 року № 4дк, зобов`язати Закарпатську обласну прокуратуру поновити його на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури, а також стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
110. Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
111. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із такого.
112. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
113. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон № 1697-VII.
114. Пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII визначено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків.
115. Визначення понять «службові обов`язки прокурора» та «неналежне виконання службових обов`язків прокурором» неодноразово формував Верховний Суд, про що зазначили відповідачі у касаційних скаргах.
116. Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2023 року (справа № 640/7008/20) вказав, що поняттям «службові обов`язки» охоплюються обов`язки прокурора при виконанні покладених на прокуратуру функцій, що пов`язані зі статусом прокурора. Неналежним виконанням службових обов`язків є здійснення прокурором покладених на нього обов`язків із порушенням законів та підзаконних актів (не такою мірою, як того вимагають інтереси служби), що призвело чи може призвести до суспільно негативних наслідків.
117. У постанові від 31 жовтня 2023 року (справа № 640/9555/22) Верховний Суд зазначив, що статус прокурора насамперед передбачає неухильне дотримання ним вимог законодавства та чітке виконання вказівок керівництва у системі органів прокуратури. Саме такий порядок забезпечує максимальне та ефективне виконання завдань кримінального провадження, що передусім полягає у захисті громадян від злочинних посягань та злочинів в цілому, у тому числі і від корупційних діянь. Недотримання прокурором цих вимог складає неналежне виконанням обов`язків та є підставою для застосування до нього відповідних заходів дисциплінарної відповідальності.
118. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 9901/315/19 указала, що незабезпечення прокурором здійснення об`єктивного та неупередженого процесуального керівництва, непроведення досудового розслідування в розумні строки у кримінальних провадженнях, невжиття встановлених КПК заходів для дослідження обставин таких правопорушень, ненадання їм належної правової оцінки та незабезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень - дають достатні підстави щодо неналежного виконання службових обов`язків.
119. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 800/513/17 (П/9901/196/18) зазначено, що відповідно до статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний: неухильно додержуватися присяги прокурора; виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури; проходити щорічну таємну перевірку доброчесності. Виходячи з аналізу Закону № 1697-VII, службовими обов`язками працівника прокуратури слід вважати нормативно визначені вид та міру необхідної поведінки, котрі забезпечують реалізацію завдань, поставлених перед прокуратурою суспільством і державою, та повноважень, наданих для ефективного здійснення професійних функцій.
120. Таким чином, невиконання працівником прокуратури обов`язку, який впливає на ефективне здійснення процесуального керівництва в кримінальних провадженнях, є неналежним виконанням прокурором службових обов`язків.
121. Як указано вище за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження.
122. Згідно із частиною першою статті 44 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.
123. За змістом частин першої та другої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.
Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому КПК України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.
Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги розміщується на вебсайті Офісу Генерального прокурора.
124. Частиною першою статті 46 Закону № 1697-VII визначено, що секретаріат відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у день надходження дисциплінарної скарги реєструє її та за допомогою автоматизованої системи визначає члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, для вирішення питання щодо відкриття дисциплінарного провадження.
125. На підставі частини третьої статті 46 Закону № 1697-VII за відсутності підстав, передбачених частиною другою цієї статті, член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора.
126. Після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки (частина четверта статті 46 Закону № 1697-VII).
127. Частиною дев`ятою цієї статті передбачено, що перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, але не більш як на місяць. До завершення дисциплінарного провадження прокурор не може бути звільнений з посади прокурора у зв`язку з поданням заяви про звільнення за власним бажанням.
128. За змістом частин дев`ятої та десятої статті 46 Закону № 1697-VII член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.
Висновок та зібрані у процесі перевірки матеріали передаються на розгляд відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, та мають бути отримані його членами не пізніш як за п`ять днів до засідання, на якому такий висновок розглядатиметься.
129. Статтею 47 Закону № 1697-VII, зокрема, визначено, що розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має бути надіслано не пізніше як за десять днів до дня проведення засідання.
До повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, яке надсилається прокурору, додаються копія дисциплінарної скарги та висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.
Висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю і може бути розглянутий без нього лише у випадках, коли належним чином повідомлений прокурор:
1) повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності;
2) не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки;
3) не з`явився на засідання повторно.
Рішення про можливість розгляду висновку за відсутності відповідного прокурора приймає відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження.
Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, заслуховуються пояснення члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб.
130. Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора (частина перша статті 48 Закону № 1697-VII).
131. Згідно із частиною третьою статті 48 Закону № 1697-VII при прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.
132. За змістом частини четвертої статті 48 Закону № 1697-VII рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.
133. Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, звільнення з посади в органах прокуратури.
134. На підставі пункту 1 частини четвертої статті 49 Закону № 1697-VII за результатами дисциплінарного провадження може бути прийнято рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) у разі, якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення.
135. Як установили суди попередніх інстанцій, 05 липня 2021 року ОСОБА_7 складено рапорт на ім`я керівника Закарпатської обласної прокуратури Казака Д. І., у якому викладено прохання про призначення службового розслідування відносно прокурорів обласної прокуратури, зокрема, ОСОБА_1 щодо неналежного виконання покладених на нього службових обов`язків стосовно дотримання умов зберігання речових доказів, за результатами якого складено висновок про неналежне виконання ОСОБА_1 службових обов`язків, порушення частини другої статті 19 Конституції України, вимог Закону № 1697-VII, пункту 2 Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури, частини першої статті 2, частини першої статті 37 КПК України при організації та проведенні досудового розслідування у кримінальному провадження № 12019070030000380 від 05 лютого 2019 року.
136. Суди попередніх інстанцій також установили, що 20 серпня 2021 року до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від керівника Закарпатської обласної прокуратури Казака Д. І. надійшла дисциплінарна скарга про вчинення дисциплінарного проступку прокурорами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
137. У подальшому, рішенням Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 23 грудня 2021 року № 38дп-21, за результатами розгляду висновку вирішено притягнути прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
138. Зі змісту вказаного рішення, зокрема, убачається, що під час дисциплінарного провадження встановлено наступні обставини.
138.1. 26 січня 2019 року та 28 січня 2019 року в зоні митного контролю митного посту «Ужгород» в ході перевірки супровідних листів митних органів Словаччини, виявлено ознаки їх фіктивності, у зв`язку із чим затримано два вантажні автомобілі, які здійснювали перевезення тютюновмісних виробів для електричного нагрівання вагою біля 39 т. на загальну суму 21 951 159, 39 гривень.
138.2. 01 лютого 2019 року Закарпатською митницею за зазначеними фактами складено протоколи про порушення митних правил за № 0536/30500/19, № 0535/30500/19, в рамках яких вилучено вказані тютюновмісні вироби, а 05 лютого 2019 року відкрито кримінальні провадження № 12019070030000380, № 12019070030000381.
138.3. Керівництвом прокуратури Закарпатської області 18 червня 2020 року на підставі частини п`ятої статті 36 КПК України доручено проведення досудового розслідування у зазначених кримінальних провадженнях слідчому управлінню ГУНП в Закарпатській області, а також визначено групу прокурорів, до якої включено - ОСОБА_1 (старший групи), ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 для нагляду за досудовим розслідуванням у цих кримінальних провадженнях.
138.4. Постановами Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справах № 308/3878/19 та 308/3880/19 залишено без змін постанови Ужгородського міськрайонного суду від 06 лютого 2020 року, відповідно до яких тютюновмісні вироби, що вилучені згідно із вказаними протоколами, підлягають передачі Ужгородському ВП ГУНП в Закарпатській області, тобто органу досудового розслідування.
138.5. Проте, 19 червня 2020 року та 23 червня 2020 року прокурором ОСОБА_1 підписано та скеровано до Закарпатської митниці листи з вимогою передати прокуратурі області на зберігання зазначені тютюновмісні вироби, а 30 червня 2020 року прокурор ОСОБА_3 за усною вказівкою прокурора ОСОБА_1 вилучив з території митного складу Закарпатської митниці зазначені вироби, обмежившись лише підписанням підготовлених митним органом відповідних актів прийому-передачі. У цей же день прокурор ОСОБА_3 актом прийому-передачі передав ФОП ОСОБА_2 на відповідальне зберігання вилучені тютюновмісні вироби. Надалі 06 липня 2020 року ФОП ОСОБА_2 перевіз вилучене майно до іншого складського приміщення, яке належить ФОП ОСОБА_21 .
138.6. За висновками Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження такими діями порушено пункт 18 Порядку № 1104, яким передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється у місцях зберігання, відомості про місце збереження яких внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігань.
138.7. 11 липня 2020 року слідчим Матвійчуком В. О. за участі прокурора Сливича В. І. та ФОП ОСОБА_2 проведено огляд тютюновмісних виробів і в цей же день зазначене майно визнано речовим доказом. Разом із цим слідчий Матвійчук В. О. відмовився приймати речові докази на зберігання та у порушення пунктів 10, 12 Порядку зберігання речових доказів належним чином їх не облікував, про що прокурор Сливич В. І. доповів прокурору ОСОБА_1 , які жодних заходів до збереження та обліку речових доказів не вжили.
138.8. Указані речові докази не були обліковані ні в ГУНП в Закарпатській області, ні в Книзі обліку речових доказів прокуратури Закарпатської області.
138.9. Клопотання про накладення арешту на зазначене майно подано до Ужгородського міськрайонного суду лише 16 липня 2020 року, а не на наступний робочий день, як передбачено законом. Водночас питання щодо повернення майна власнику у зв`язку з пропущеними строками звернення до суду із клопотанням про накладення арешту ні слідчим, ні прокурором не ініціювалось.
138.10. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05 серпня 2020 року на тимчасово вилучене майно накладено арешт.
138.11. Моніторингом Єдиного реєстру досудових розслідувань установлено, що слідчий ОСОБА_22 , під своїм цифровим ключем безпідставно та за відсутності мотивованої постанови вніс зміни до фабули кримінального провадження, а саме про те, що до вчинення злочину причетні службові особи, які надають брокерські послуги, а також змінив правову кваліфікацію з частини четвертої статті 358 на частину другу статті 364 КК України, що залишилось поза увагою прокурорів Сливича В. І. та ОСОБА_1 .
138.12. Надалі під час перевірки речових доказів встановлено, що ФОП ОСОБА_2 21 грудня 2020 року передав ввірене йому майно - тютюновмісні вироби, невстановленій особі, яка представилась співробітником слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, про що склав відповідний акт прийому-передачі.
138.13. За вказаним фактом слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за частиною першою статті 388 КК України.
138.14. З моменту визначення підслідності з 18 червня 2020 року до 02 липня 2021 року у кримінальному провадженні проведено одну слідчу дію, а саме: огляд тютюновмісних виробів від 11 липня 2020 року, що не відповідає вимогам статей 2, 9, 36 КПК України, а у період часу з 11 вересня 2020 року до 02 липня 2021 року процесуальне керівництво взагалі не здійснювалось.
138.15. Ініціатор дисциплінарної скарги зазначив, що в порушення пункту 16 Порядку № 1104 згідно з яким зберігання речових доказів перевірка стану та умов зберігання речових доказів, правильності ведення документів щодо їх приймання та обліку проводиться щокварталу керівником слідчого підрозділу, підрозділу дізнання, прокурорами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не вжито жодних заходів для належного обліку речових доказів органом досудового розслідування, у зв`язку з чим перевірка стану зберігання речових доказів у кримінальному провадженні взагалі не проводилась, що призвело до втрати майна.
139. Отже, Відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, правонаступником якого є КДКП установлено, що ОСОБА_1 незважаючи на постанови Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справах № 308/3878/19 та 308/3880/19, якими залишено без змін постанови Ужгородського міськрайонного суду від 06 лютого 2020 року, відповідно до яких тютюновмісні вироби, що вилучені згідно із вказаними протоколами, підлягають передачі Ужгородському ВП ГУНП в Закарпатській області, тобто органу досудового розслідування, без належних на це підстав здійснив дії щодо вилучення з території митного складу Закарпатської митниці тютюнововмісних виробів та передачі їх на зберігання ФОП ОСОБА_2 у порушення пункт 18 Порядку № 1104, оскільки відповідні складські приміщення не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігань. 
140. При цьому не було здійснено дій щодо обліку речових доказів та їх належного зберігання, що в подальшому призвело до їх втрати.
141. Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що Відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, правонаступником якого є КДКП, правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 як неналежне виконання ним службових обов`язків, оскільки як старший групи прокурорів у кримінальному провадженні позивач порушив вимоги статей 2, 7, 9, 28, 219 КПК України, пункти 1, 3 розділу IV Порядку № 51.
142. Не є слушним посилання скаржника про помилковість висновків судів попередніх інстанцій стосовно наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями або бездіяльністю та наслідками, які ставляться у вину, оскільки саме листами позивача було ініційовано передання тютюновмісних виробів прокуратурі, а надалі - їх вилучення з митного складу і передання суб`єкту господарювання, який не мав права їх зберігати. За таких обставин причинний зв`язок у дисциплінарному аспекті полягає не в тому, що позивач особисто здійснював усі подальші дії щодо цього майна, а в тому, що його процесуальні рішення та вказівки створили неправомірний режим поводження з майном, наслідком якого і стала його втрата.
143. Помилковими є посилання скаржника про те, що обов`язок ОСОБА_1 із здійснення функцій прокурора у кримінальному провадженні № 12019070030000380 припинився з дня, наступного за 31 серпня 2020 року - днем звільнення, оскільки як правильно зазначив суд апеляційної інстанції після поновлення позивача на посаді наказом від 01 березня 2021 року, його повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні припинилися лише 02 липня 2021 року у зв`язку зі зміною групи прокурорів.
144. Щодо посилань ОСОБА_1 про те, що відповідно до вимог статей 98, 100 КПК України та Порядку № 1104 саме на слідчого В. Матвійчука покладався обов`язок вирішувати місце збереження речових доказів, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає таке.
145. Відповідно до частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
146. Згідно із частиною другою цієї статті документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
147. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина третя статті 170 КПК України).
148. На підставі частин першої та другої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
149. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
150. За змістом частини шостої статті 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА), для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
151. Пунктом 7 Порядку № 1104 визначено, що вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, дізнавача, який здійснює таке провадження.
152. Документи, які є речовими доказами, повинні зберігатися вкладеними між чистими аркушами паперу в конвертах. На таких документах забороняється робити будь-які помітки, написи і перегинати їх. У разі наявності великої кількості документів вони складаються в окремий пакет. На конверті (пакеті) зазначається перелік документів, що вкладені в нього.
153. Речові докази, в тому числі документи, які за своїми властивостями (габаритами, кількістю, вагою, об`ємом) не можуть зберігатися разом з матеріалами кримінального провадження, зберігаються у спеціальних приміщеннях органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, що обладнані сейфами (металевими шафами), стелажами, оббитими металом дверима, ґратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією (далі - обладнані приміщення), крім матеріальних носіїв секретної інформації, які передаються в установленому законом порядку на зберігання до режимно-секретного підрозділу органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання. У разі відсутності обладнаного приміщення виділяються спеціальні сейфи (металеві шафи) достатнього розміру (далі - спеціальний сейф).
154. Відповідно до пункту 8 Порядку № 1104 відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження.
155. Відповідальною за зберігання речових доказів в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі є посадова особа органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, що призначається наказом керівника такого органу або наказом керівника слідчого підрозділу, підрозділу дізнання відповідно до повноважень (далі - відповідальна особа). Згідно із зазначеним наказом з числа посадових осіб органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, призначається також особа, яка заміщує відповідальну особу в разі її відпустки, відрядження чи тривалої відсутності з інших причин, та особа, в якої на відповідальному зберіганні знаходиться дублікат ключів від обладнаного приміщення чи спеціального сейфа.
156. Згідно із пунктом 9 Порядку № 1104 для обліку речових доказів у кожному органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, відповідальною особою ведеться книга обліку речових доказів (далі - книга обліку) за формою згідно з додатком 1, яка нумерується, прошнуровується, засвідчується підписом керівника слідчого підрозділу або підрозділу дізнання і скріплюється печаткою органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання. Книга обліку зберігається у відповідальної особи.
157. На підставі пункту 10 Порядку № 1104 взяття на облік речових доказів проводиться не пізніше наступного дня після їх вилучення (отримання) шляхом внесення відповідного запису до книги обліку. У разі коли облік речових доказів у книзі обліку не може бути проведений своєчасно з об`єктивних причин (значна віддаленість місця вилучення (отримання) речових доказів від місцезнаходження органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання тощо), такий облік повинен проводитися в день їх фактичної доставки. Якщо день, в який повинен бути проведений облік речових доказів, припадає на святковий або інший неробочий день, їх облік проводиться у перший після нього робочий день.
158. Аналіз наведених положень статті 100 КПК України та пунктів 7, 8, 10, 18 Порядку № 1104 дає підстави для висновку, що порядок зберігання й обліку речових доказів визначається залежно від виду такого майна, способу його одержання та місця фактичного зберігання. Якщо речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, відповідальним за їх зберігання є слідчий, дізнавач, який здійснює відповідне провадження; якщо ж вони передані до обладнаного приміщення чи спеціального сейфа, відповідальною є посадова особа органу досудового розслідування, призначена в установленому порядку. При цьому взяття речових доказів на облік має бути здійснено не пізніше наступного дня після їх вилучення (отримання), а щодо тютюнових виробів законодавець установив спеціальну вимогу про їх зберігання лише у місцях зберігання, відомості про місцезнаходження яких внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Отже, належне поводження з таким майном передбачало не лише його фактичне переміщення чи передачу, а й забезпечення його зберігання у передбаченому законом місці та своєчасного внесення відповідних відомостей до книги обліку.)
159. Як установили суди попередніх інстанцій, слідчий Матвійчук В. О. відмовився приймати речові докази на зберігання про що прокурор Сливич В. І. доповів прокурору ОСОБА_1 , які жодних заходів до збереження та обліку речових доказів не вжили. Як наслідок зазначені речові докази не були обліковані ні в ГУНП в Закарпатській області, ні в Книзі обліку речових доказів прокуратури Закарпатської області.
160. Таким чином, ініціювавши всупереч судовим рішенням вилучення з території митного складу Закарпатської митниці тютюнововмісних виробів та передачі їх на зберігання ФОП ОСОБА_2 у порушення пункт 18 Порядку № 1104, після відмови слідчого ОСОБА_22 приймати речові докази на зберігання, ОСОБА_1 не вчинив жодних дій щодо вирішення питання обліку та належного зберігання речових доказів.
161. При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що прокурор Дербак Ю. Ю. під час здійснення процесуального керівництва не був позбавлений реальної можливості вжити належних і передбачених законом заходів для забезпечення збереження речових доказів. Зокрема, він міг ініціювати виконання судових рішень щодо передачі цього майна органу досудового розслідування, забезпечити його передачу до належного місця зберігання та своєчасне взяття на облік, а з урахуванням характеру, обсягу та вартості вилучених тютюновмісних виробів - за наявності передбачених законом умов - порушити питання про застосування одного з механізмів, визначених частиною шостою статті 100 КПК України, у тому числі щодо передачі такого майна в установленому порядку для забезпечення його належного збереження або збереження його економічної вартості. Однак жодних дієвих заходів, спрямованих на усунення незаконного режиму зберігання речових доказів, їх належний облік та недопущення їх втрати, позивач не вжив.
162. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив, що позивачем порушено вимоги частини другої статті 100 КПК України та не дотримано вимоги пункту 18 Порядку № 1104.
163. Необґрунтованими є також посилання скаржника на помилковість висновків судів попередніх інстанцій стосовно триваючого характеру правопорушення, час його вчинення та пропуск строку дисциплінарного стягнення, з огляду на таке.
164. Як указано вище, за змістом частини четвертої статті 48 Закону № 1697-VII рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути прийняте не пізніше ніж через один рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.
165. Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 9901/480/18 указав, що початок перебігу річного строку для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності пов`язується з днем вчинення проступку, а не з днем його виявлення.
166. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 810/1224/17 дійшла висновку, що в чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення». Разом з тим за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.
167. Повертаючись до обставин цієї справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з Шостим апеляційним адміністративним судом про те, що початковим моментом неналежного виконання ОСОБА_1 службових обов`язків, тобто вчинення дисциплінарного проступку, є формування та направлення 19 червня 2020 року та 23 червня 2020 року листів, адресованих начальнику Закарпатської митниці ДМС України Богашу О. Я., за особистим підписом позивача, якими ініційовано питання щодо отримання та передачі ОСОБА_3 вилучених уповноваженими особами митниці тютюновмісних виробів, а датою закінчення «триваючого правопорушення» є 02 липня 2021 року, оскільки до цієї дати ОСОБА_1 перебував у статусі старшого групи прокурорів у відповідному кримінальному провадженні (постанова від 02 липня 2021 року про зміну групи прокурорів, зокрема, позивач втратив статус процесуального керівника). 
168. Таким чином, у цій справі проступок не зводився до одноразового направлення листів у червні 2020 року чи одноразового факту вилучення майна в Закарпатській митниці та передачі без належних на це підстав ФОП ОСОБА_2 , а полягав у стійкому незабезпеченні законного режиму зберігання й обліку речових доказів упродовж часу, коли позивач залишався старшим групи прокурорів і не вживав заходів для усунення створеного порушення. ОСОБА_1 , зокрема, міг забезпечити виконання судових рішень щодо передачі майна органу досудового розслідування, ініціювати його передачу у належне місце зберігання, домогтися його належного обліку, вжити заходів, передбачених частиною шостою статті 100 КПК України, або принаймні усунути очевидну невідповідність фактичного способу зберігання майна вимогам пункту 18 Порядку № 1104. Проте жодної з цих дій він не вчинив.
169. Отже, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що прийняття рішення 23 грудня 2021 року свідчить про дотримання Відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, річного строку притягнення до дисциплінарної відповідальності з моменту припинення триваючого дисциплінарного проступку.
170. Безпідставними є також посилання скаржника на те, що саме неналежне виконання своїх обов`язків процесуальними керівниками, які не втрачали свої повноваження через звільнення, та керівником Закарпатської обласної прокуратури призвели до неналежної організації процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12019070030000380, оскільки позивач перебував у статусі прокурора як до переведення його до новоутвореного органу прокуратури, так і після цього, як і незмінною залишилася функція, яку покладено на нього як прокурора, а саме - здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12019070030000380. При цьому вказані доводи ОСОБА_1 не спростовують факти неналежного виконання ним своїх службових обов`язків, що виявлено Відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження під час розгляду дисциплінарної скарги керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_17 .
171. До того ж, імовірні порушення інших осіб не усувають власної відповідальності прокурора за той обсяг обов`язків і ті рішення, які були віднесені до його компетенції та фактично ним реалізовані.
172. Не можна погодитися і з твердженням скаржника про непропорційність обраного виду стягнення з огляду на таке.
173. Так, при прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора та ступінь його вини (частини третя статті 48 Закону № 1697-VII), а за статтею 49 цього Закону звільнення з посади в органах прокуратури є прямо передбаченим видом дисциплінарного стягнення. 
174. Як установили суди попередніх інстанцій, йдеться не про одноразове або суто формальне порушення порядку процесуального керівництва, а про ініціювання позивачем як старшим групи прокурорів передачі значної партії тютюновмісних виробів усупереч судовим рішенням і вимогам пункту 18 Порядку № 1104, подальше передання цього майна особі, яка не мала права його зберігати, а також невжиття протягом тривалого часу заходів для забезпечення належного обліку, правомірного режиму зберігання та усунення створеного порушення. Наслідком такого неналежного виконання службових обов`язків стала фактична втрата речових доказів значної вартості, що об`єктивно виходить за межі несуттєвого чи формального процесуального недоліку і свідчить про істотність допущеного порушення.
175. Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що відповідність звільнення тяжкості проступку не виходить за межі дискреції дисциплінарного органу і належно кореспондує з критеріями, встановленими частиною третьою статті 48 Закону № 1697-VII.
176. Решта наведених скаржником доводів фактично зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а вказують на незгоду скаржника із правовою оцінкою, наданою судами обставинам цієї справи. Водночас до повноважень Верховного Суду не належить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
177. Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, відтак підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не виявив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
178. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
179. Частиною першою статті 350 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
180. Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а правових висновків судів першої та апеляційної інстанцій скаржник не спростував, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу адвоката Давидченка Андрія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
2. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний
Судді М. В. Білак
Ж. М. Мельник-Томенко