ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/344/26 Справа № 175/11733/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:
секретаря судового засідання   Черняєвої С.П.,
захисника особи, яку притягнуто до 
адміністративної відповідальності   адвоката Коваль В.С.,
апеляційну скаргу адвоката Коваль В.С., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн., 

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року встановлено, що відповідно до протоколу серії АБА №010775, 30.06.2025 року близько 21 год 38 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Ганни Тищенко біля буд. 6, у м. Краматорськ, Краматорського району, Донецької області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу –газоаналізатора Алкотестер Drager 6820 із застосуванням відеозапису, результат огляду - позитивна 0,25 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі адвокат Коваль В.С. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просив постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року відносно ОСОБА_1 скасувати, провадження в праві закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в його діях. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що на думку суду вина ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні доведена та підтверджується матеріалами справи, а саме: підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом, рапортом. Втім, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі №524/4668/17 рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.
Зазначає, що вказаний висновок суду, про дослідженням відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського не може містити відомостей про здійснення адміністративного правопорушення, оскільки в постанові суду не описано, які саме фрагменти на відеозаписі підтверджуються правопорушення скоєне ОСОБА_1 .
Звертає увагу, що запис тривалістю 2 хвилини знятий на невідомий пристрій, не бодікамеру патрульного. На цьому відео не видно номерний знак, марку автомобілю, хто за кермом транспортного засобу, що їде попереду та не відомо взагалі хто знімає це відео. Таким чином, відповідні матеріали не відповідають критеріям належних та допустимих доказів, оскільки отримані із грубими порушеннями процедурних норм, а відтак не можуть братися до уваги судом, що слідує із наступного.
Наголошує, що не встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 30.06.2025 року. Відео на бодікамеру починається з того, що патрульний їде за кермом та видно тільки кермо патрульного автомобіля. З відеозапису тривалістю годину не видно за ким їдуть патрульні. Після того, як патрульні зупинились та вийшли зі службового авто, вони підійшли до автомобілю, у якого не світяться габарити через те, що мотор авто не заведений. Так як відеозапис починається з того, що ОСОБА_2 просто сидить у автомобілі, в якому не заведений мотор, то підсвітка номерного знаку ніяк не може горіти. А отже, ОСОБА_2 не порушував ПДР, оскільки з відео не вбачається, що він виконував функції водія. Тобто не встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу 30.06.2025 року.
Окремо наголошує, що у працівників поліції мала місце упередженість. Так, на 01 хвилині 20 секунді патрульний говорить ОСОБА_1 , що не може зрозуміти звідки запах. Відкриває автомобіль, оглядає його та як особа, котра упереджена у складанні протоколу, приходить до висновку, що запах схожий на запах спирту, відходить від ОСОБА_1 . Втім, навіть стоячи на вулиці поряд з водієм патрульний не може зрозуміти запах схожий на спиртовий це омиваючий засіб для скла автомобіля чи щось інше.
Звертає увагу, що згідно відеозапису на бодікамеру ОСОБА_1 чітко відповідає на питання поліцейських, його координація рухів не порушена.
Зазначає, що в порушення Інструкції патрульним не зазначено жодної ознаки у протоколі, згідно якої можна дійти висновок про алкогольне сп`яніння ОСОБА_1 .
Наголошує, що ще одне порушення порядку процедури огляду на 02 хвилині відеозапису, де інспектор говорить ОСОБА_1 , що спочатку треба пройти огляд за допомогою приладу Драгер, а потім викличуть ВСП.
Звертає увагу, що протокол у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено не уповноваженою на те особою - поліцейським замість уповноваженої особи Військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що робить зазначений протокол недопустимим доказом у справі. Таким чином, відповідні матеріали не відповідають критеріям належних та допустимих доказів, оскільки отримані із грубими порушеннями процедурних норм.
Зазначає, що інспектор всупереч вимогам ЗУ «Про Національну поліцію» не зачитав права особи на перших хвилинах зупинки та скористався юридичною необізнаністю ОСОБА_2 стосовно складання адмінпротоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно військовослужбовця.
Крім цього, транспортний засіб всупереч вимогам Закону не було передано тверезому водію під розписку. А отже, поліцейський порушив порядок розгляду справи. 
Працівники поліції не роз`яснили особі відповідальність за наслідки його згоди із результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також не роз`яснили наслідки відмови від огляду на стан сп`яніння в лікарні. 
В матеріалах справи відсутні докази, що водій допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити. У зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати.
Окремо наголошує, що ОСОБА_1 ніяк не міг бути в стані алкогольного сп`яніння, оскільки весь час перебуває на виконанні бойових завдань, про що неодноразово повідомляв патрульним на відео. ОСОБА_3 алкогольних напоїв він не вживає через неодноразово отримані контузії, котрі значно погіршили його стан здоров`я. Є військовослужбовцем та перебуває на посаді. 30.06.2025 року ввечері ОСОБА_2 діяв в умовах крайньої необхідності, виконував бойовий наказ командира в умовах воєнного стану про що й повідомив патрульним, що через 30 хвилин повинен бути у військовій частині.
Звертає увагу, що згідно з технічними характеристиками приладу «Драгер», границі допустимої похибки під час експлуатування приладу можуть складати +/ - 0,06 проміле - у діапазоні від 0 до 0,8 проміле. Таким чином, мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. на літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле.
Зауважує, що з переглянутого відеозапису, доданого до матеріалів справи, у ОСОБА_2 не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння. Більш того, при перевищенні покажчика приладу на 0,05 від норми, з урахуванням допустимої норми похибки в робочих умовах у покажчиках приладу, присутність запаху алкоголю малоймовірна.
Наголошує, що дата останнього калібрування Alcotest Drager 6820 12 вересня 2024 року, що не відповідає вимогам інструкції з експлуатації газоаналізатора Alcotest Drager 6820, такий прилад має калібруватися не рідше одного разу у шість місяців. Огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів проводився з порушенням, тому всі похідні докази є недопустимими доказами
Окремо звертає увагу, що міжнародна практика щодо стану сп`яніння за кермом значно відрізняється, але загальні принципи включають суворі обмеження, які варіюються від 0,2‰ до 0,8‰. Україна є стороною Конвенції про дорожній рух 1968 року, де в Додатку 5 зазначено граничну норму до 0,5 проміле.
Вважає, що не можливо позбавити особу права керування транспортними засобами, якщо вона ніколи не отримувала посвідчення водія з посиланням на висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в п. 21 постанови від 30.08.2023 р. у справі №208/712/19.
Звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо застосування до особи такого виду адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, в межах розгляду справи за КУпАП суддя не може посилатися на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зробленого в постанові від 04.09.2023 у справі № 702/301/20, та повинен виходити з норм КУпАП, згідно яких визначено можливість позбавлення лише наданого громадянинові права керування транспортними засобами та п. 1.10 Правил дорожнього руху, що узгоджується із роз`ясненням, яке міститься в п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зі змісту якого слідує, що суди не вправі застосовувати таке стягнення, як позбавлення права керувати транспортними засобами, тоді, коли винна особа взагалі його не має.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник Коваль В.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав наведених в ній. Не заперечувала проти розгляду апеляційної скарги за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення захисника, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оскарженою постановою встановлено, що 30.06.2025 року близько 21 год 38 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Ганни Тищенко біля буд. 6, у м. Краматорськ, Краматорського району, Донецької області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу – газоаналізатора Алкотестер Drager 6820 із застосуванням відеозапису, результат огляду - позитивний 0,25 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення пункту 2.9 а ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобомособ і, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно зі ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерствавнутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Відповідно до положень п. 2 розділу І зазначеної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Положеннями п. 6 розділу І Інструкції встановлено, що огляд на стан сп`яніння, зокрема, проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби).
Згідно зі п. 7 розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Пунктом 10 розділу ІІ Інструкції встановлено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.
Отже, законодавством України встановлений мінімальний показник вмісту алкоголю в крові 0,2‰, при наявності якого, можна стверджувати про перебування особи в стані алкогольного сп`яніння. Разом з цим, у водія ОСОБА_1 встановлений результат склав був 0,25‰, що перевищує встановлену національним законодавством межу та свідчить про беззаперечне перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. Отже, нормами національного законодавства врегульовано питання меж допустимості показника вмісту алкоголю в крові, тому застосування норм міжнародного законодавства в даній справі є необґрунтованим стороною захисту.
Хоча в апеляційній скарзі захисник наполягає, що ОСОБА_1 винним себе не визнає, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказами, дослідженими як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду на стан сп`яніння, результат якого складає 0,25 %, відеозаписом із нагрудної камери працівників поліції, долученим до матеріалів справи.
Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють один одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вирішуючи питання допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, що фіксували обставини 30.06.2025 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку.
Апеляційний суд вважає, що наданий працівниками поліції відеозапис, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, отриманий із автоматичної відеотехніки, з метою фіксування правопорушення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.
Відеозаписи відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026.
Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не свідчить про наявність підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими. Доказами відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.
Тож, доводи апелянта щодо визнання відеозапису недопустимим через його неповноту та небезперервність, ні є слушними, оскільки закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, причини зупинки, оформлення адміністративного матеріалу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.
Вважаю безпідставними доводи апелянта про те, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки, наявні у справі відеозаписи є повними і послідовними, на яких зафіксовані усі ті істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи. Долучений до матеріалів справи відеозапис не містить даних, які б свідчили про те, що відеозапис у розумінні ст. 251 КУпАП є неналежним доказом у справі.
На відеозаписі зафіксована подія за участю ОСОБА_1 у хронологічній послідовності. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Крім того, апелянтом на час апеляційного розгляду не було надано будь-яких доказів оскарження дій працівників поліції з цього питання.
Доводи апелянта щодо неналежного врахування судом статусу військовослужбовця ОСОБА_1 , що вподальшому призвело до складання протоколу про адміністративне правопорушення неуповноваженою на те особою – працівником поліції, а не представником ВСП, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Оскільки правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до правопорушень, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, то питання, пов`язані із виявленням дій, передбачених ст.130 КУпАП, відносно військовослужбовців регулюються в загальному порядку. Тобто, проведення огляду и складання протоколу про це правопорушення віднесено до повноважень Національної поліції.
Виклик представників ВСП не є обов`язком працівника поліції, тому посилання на такі апеляційні доводи, що на думку захисника є порушенням порядку проведення огляду водія на місці зупинки транспортного засобу, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими. 
З урахуванням вищенаведеного доводи сторони захисту щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення неуповноваженою на те особою, є необґрунтованими.
Тож, апеляційний суд вважає недоведеними доводи апелянта про те, що мали місце порушення закону працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 010775 від 30.06.2025 року відносно ОСОБА_1 . 
Апеляційні доводи сторони захисту про відсутність доказів в матеріалах справи, що свідчать про факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , спростовуються дослідженим відеозаписом «signal...» (починаючи з 0:01:15), з якого вбачається, що патрульна машина переслідує транспортний засіб «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , який був зупинений на вимогу працівників поліції із застосування спецсигналу.
Доводи сторони захисту, що працівниками поліції було порушено порядок проходження огляду водія на встановлення стану сп`яніння, оскільки водію ОСОБА_1 не було повідомлено виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються дослідженим відеозаписом.
Так, з відеозапису вбачається, що працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про наявність запаху, схожого на запах алкоголю (відеозапис «export», починаючи з 0:01:27).
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_1 інкримінується керування транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено за наслідком проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу. Тому твердження сторони захисту щодо відсутності виявлених ознак сп`яніння у ОСОБА_1 ні є слушними.
Доводи сторони захисту щодо проведення огляду водія ОСОБА_1 несертифікованим приладом «Drager Alcotest 6820», повірка якого була прострочена, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Так, в матеріалах цієї справи наявна копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П51 QM 0845 257 24 від 12.09.2025 року, з якої вбачається, що газоаналізатор для контрою вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotester 6820» зав. № ARHJ-0294 відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 Метрологія. Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та видихуваному повітрі. Методика повірки Розділ експлуатаційної документації.
Як вбачається з Акту огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, роздруківки чеку з технічного засобу, його огляд на місці зупинки був проведений «Alcotester 6820».
Матеріалами справи підтверджено, що працівниками поліції з дотриманням вищезазначених вимог Інструкцій проведений огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820» за добровільною згодою ОСОБА_1 із застосуванням засобів відеофіксації, за результатами проведення якого зафіксований показник 0,25 проміле, про що складений акт огляду на стан алкогольного сп`яніння. З таким результатом ОСОБА_1 погодився, про що поставив свій підпис в роздруківці чеку з технічного засобу, Акті огляду. Крім того, з відеозапису не було встановлено, що ОСОБА_1 будь-яким чином заперечував результат огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу.
Навпаки, з відеозапису встановлено, що дії ОСОБА_1 були направлені саме на уникнення його притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки він свідомо намагався уникнути відповідальності пропонуючи поліцейським вирішити питання на місці, що зафіксовано на відеозаписі, починаючи з 0:06:28.
Крім того, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року встановлено, що засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.
Відповідно до листа (який є публічно доступним) заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ України № 45 від 18.01.2018 року на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, використання медичних виробів «Газоаналізатори Alcotest Drager 6810», які були завезені та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10.02.2010 року по 10.02.2015 року, є можливим, за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання.
Зазначена інформація також вказана і в листі в.о. заступника генерального директора ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» № 28-10/60 від 04.04.2017 року.
Окрім того, порядок ведення реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 13.07.2016 року № 1161.
Згідно з пунктами 3, 4 розділу І цього Порядку формування та ведення Реєстру забезпечуються науковим метрологічним центром державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (далі ДП «Укрметртестстандарт») шляхом внесення відомостей про затверджені типи ЗВТ та доповнень до них.
ДП «Укрметртестстандарт» забезпечує оприлюднення Реєстру на своєму веб-сайті. Інформація в Реєстрі є відкритою і загальнодоступною та розміщується у форматі, придатному для роздрукування.
З відомостей із зазначеного Реєстру вбачається, що на сьогодні газоаналізатори Alcotest…, Interlock…, виробництва Drager Safety AG Co… мають сертифікат перевірки типу UA.TR.001 101-17, виданий 05.10.2017 року, та який має строк дії до 05.10.2027 року. Жодних обмежень щодо виду газоаналізатору за номером не передбачено.
Отже, газоаналізатор «Drager Alcotest 6820», який був застосований працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, дозволений МОЗ, має сертифікат перевірки зі строком дії до 2027 року та є спеціальним технічним засобом.
Твердження апелянта, що суд необґрунтовано врахував як доказ рапорт поліцейського, вважаю необґрунтованими, оскільки окрім рапорту поліцейського в цій справі наявні інші докази, якими беззаперечно встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта, що ОСОБА_1 не було роз`яснено порядок проведення огляду на встановлення стану сп`яніння, спростовуються дослідженим відеозаписом. Так, ОСОБА_1 було роз`яснено порядок проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та допустиму норму алкоголю у видихуваному у повітря. Оскільки ОСОБА_1 не заперечував результат встановлений за наслідками огляду на місці зупинки транспортного засобу, працівниками поліції не було запропоновано водію пройти такий огляд в медичній установі охорони здоров`я.
Звертаю увагу на те, що згідно п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
В силу приписів п. 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР. 
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доводи сторони захисту, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, спростовуються підписом ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення за їх роз`яснення.
Хоча відеозапис і не містить даних про подальше відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, такі обставини ніяким чином не спростовують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом та причин такої зупинки транспортного засобу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.
Будь-яких доказів оскарження дій співробітників поліції при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суду надано не було. В установленому порядку водій ОСОБА_1 або його захисник дії працівників поліції не оскаржували. Під час апеляційного розгляду апелянтом доказів на підтвердження оскарження дій чи рішень працівників поліції за вказаних вище обставин також не надано.
Станом на день розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції, стороною захисту не було надано доказів на підтвердження апеляційних тверджень перебування ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності. Звертаю увагу, що саме лише перебування на службі в лавах Збройних Сил України не може свідчити про наявність крайньої необхідності.
Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно нього уповноваженою на те особою, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.
Що стосується доводів захисника про можливість не застосування до ОСОБА_1 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативними.
Загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення – у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Тож, постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Коваль В.С., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин