Справа №443/2077/25
Провадження №2/443/165/26

РІШЕННЯ
іменем України
(заочне)

19 березня 2026 року         місто Жидачів 
Жидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Сливки С.І., 
за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Сулятичі в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить: встановити факту родинних відносин, а саме те. що він є трюрідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Братислава-Ружинов Словацької Республіки; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,5047 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №039825 від 12.02.2003 року.
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 1,5047 гектари, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №039825 від 12.02.2003 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради №44 від 25.03.2025 року, ОСОБА_3 дійсно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з нею до моменту її смерті проживав її син ОСОБА_4 та онук ОСОБА_2 . У Сидорівській сільській раді посвідчено заповіт ОСОБА_3 за № 26 від 11.06.2001 року в користь ОСОБА_2 . На момент смерті ОСОБА_3 не було інших спадкоємців за заповітом, а також осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині. ОСОБА_2 постійно проживав із бабусею на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважався таким, що її прийняв, однак юридично не оформив своїх спадкових прав. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Братислава-Ружинов Словацької Республіки помер його троюрідний брат по лінії матері ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 1,5047 га, що належали покійній його бабусі ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ№039825 від 12.02.2003 року, що він фактично успадкував, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Згідно довідки Журавненської селищної ради №46 від 25.03.2025 року, ОСОБА_2 дійсно був зареєстрований один в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . У Сидорівській сільській раді заповіту від ОСОБА_2 не посвідчувалося. ОСОБА_2 власної сім`ї не мав. Його матір ОСОБА_5 та батько ОСОБА_4 , а також брат ОСОБА_6 померли швидше. Натомість він у визначений законом термін звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого родича ОСОБА_2 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу.
13.11.2025 року позивач звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 відносно земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, власником яких була ОСОБА_3 , спадкоємцем якої був ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. 
Нотаріус своєю постановою відмовив у видачі свідоцтва, через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Сидорівської сільської ради Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, що належали бабусі ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був онук – ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, але не оформила своїх спадкових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 24.12.2025 в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівьку державну нотаріальну контору в особі завідувача надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 . Померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В порядку витребування доказів зобов`язано Центральний державний історичний архів України, м.Львів надати до Жидачівського районного суду Львівської області: архівну довідку та належним чином завірену копію актового запису про шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області у віці 95 років; архівну довідку та належним чином завірену копію актового запису про народження ОСОБА_4 , народженого в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області у 1940 році та померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Сулятичі Жидачівського району Львівської області у віці 75 років; архівну довідку та належним чином завірену копію актового запису про шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області у віці 96 років.
08.01.2026 завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. надіслано копію спадкової справи №112/205, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
09.01.2026 в.о. директора Центрального державного історичного архіву України, м.Львів Каленюк Л. надіслано архівні довідки про народження ОСОБА_11 , одруження ОСОБА_12 із ОСОБА_13 .
Ухвалою від 14.01.2026 в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі керівника надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області.
21.01.2026 начальником Жидачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Луценко Г. надано відповідь, згідно якої остання повідомляє, що в архіві відділу відсутній актовий запис про шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_14 .

Ухвалою від 04.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу без їх участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Крім того долучив довідку Журавненської селищної ради №19 від 04.03.2026 року.

Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник відповідача не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. 
У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11.03.2026, є дата складення повного тексту судового рішення – 19.03.2026.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із архівної довідки № Я-95 від 21.10.2025 про актовий запис про народження №64, виданої на ім`я ОСОБА_15 , то остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , хрещена ІНФОРМАЦІЯ_8 , греко-католицького віросповідання, с.Сулятичі, будинок №16.
Батько – ОСОБА_16 , син ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , дівоче ОСОБА_19 .
Мати – ОСОБА_20 , донька ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , дівоче ОСОБА_23 (а.с.13).

Відповідно до архівної довідки №22/05-14 від 09.01.2026 про актовий запис про одруження №4 за 1930 рік, то з такого видно, що 20.02.1930 року відбувся шлюб: наречений – ОСОБА_24 , син ОСОБА_25 та ОСОБА_22 , дівоче прізвище – ОСОБА_26 , селянин, народився і проживає у с.Сулятичі, греко-католицького віросповідання, вік – 23 роки, народився ІНФОРМАЦІЯ_9 ; наречена – ОСОБА_15 , донька ОСОБА_27 та ОСОБА_20 , дівоче прізвище – ОСОБА_28 , селянка, народилася і проживає у с.Сулятичі, греко-католицького віросповідання, вік 21 рік, народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Також, згідно архівної довідки №22/05-14 від 09.01.2026 про актовий запис про народження №52 за 1940 рік, складеного на ім`я ОСОБА_4 , то останній народився ІНФОРМАЦІЯ_10 , хрещений 12.10.1040 року, греко-католицького віросповідання, АДРЕСА_2 . Батько- ОСОБА_24 , син ОСОБА_25 та ОСОБА_22 , дівоче прізвище – ОСОБА_26 . Мати – ОСОБА_29 , дівоче прізвище – ОСОБА_8 , донька ОСОБА_27 та ОСОБА_20 , дівоче прізвище – ОСОБА_23 (а.с.59, 60, 71, 72, 73).
Як видно із свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то його батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.14)

Як видно із архівної довідки № Я-94 від 21.10.2025 про актовий запис про народження №64, виданої на ім`я ОСОБА_30 , то остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_11 , хрещена ІНФОРМАЦІЯ_11 , греко-католицького віросповідання, с.Сулятичі, будинок №16.
Батько – ОСОБА_16 , син ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , дівоче ОСОБА_19 .
Мати – ОСОБА_20 , донька ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , дівоче ОСОБА_23 (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 , 28.02.1924 зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_31 (а.с.78).
Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , то її батьками вказані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.10).
ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 (а.с.12).
Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , то його батьками вказані ОСОБА_33 та ОСОБА_32 (а.с.11).
Згідно копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 20.01.2004 (а.с.5-6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 23.02.2004 року (а.с.15).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 1,5047 гектари, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №039825 від 12.02.2003 року (а.с.23).
За життя ОСОБА_3 , 11.06.2001 року було складено заповіт, якийпосвідчений секретарем виконавчого комітету Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області Андрейців Г.Ф., та зареєстрований в реєстрі за №26, згідно якого остання заповіла все своє майно – ОСОБА_2 (а.с.17).
Згідно довідки Журавненської селищної ради №44 від 25.03.2025 року, ОСОБА_3 дійсно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з нею до моменту її смерті проживав її син ОСОБА_4 та онук ОСОБА_2 . У Сидорівській сільській раді посвідчено заповіт ОСОБА_3 за № 26 від 11.06.2001 року в користь ОСОБА_2 (а.с.16).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом також встановлено, що крім ОСОБА_2 , інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3  не було.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Таким чином, ОСОБА_2 , спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав на спадкове майно не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80784743 від 09.04.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3  (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Братислава-Ружинов Словацької Республіки помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, перекладеного із словацької мови на українську мову (а.с.20-21).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 1,5047 га, що належали покійній його бабусі ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ№039825 від 12.02.2003 року, що він фактично успадкував, але юридично не оформив своїх спадкових прав.
Згідно довідки Журавненської селищної ради №46 від 25.03.2025 року, ОСОБА_2 дійсно був зареєстрований один в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . У Сидорівській сільській раді заповіту від ОСОБА_2 не посвідчувалося (а.с.22).
Судом встановлено, що на випадок своєї смерті  ОСОБА_2 заповіту не залишав, а відтак спадкування відбулося за законом.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч.1 ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ч.1 ст.1263 ЦК України).
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1264 ЦК України).
Відповідно до ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Судом на підставі досліджених письмових доказів у справі встановлено, що єдиним спадкоємцем п`ятої черги за законом, після смерті  ОСОБА_2 , померлого  ІНФОРМАЦІЯ_2 був тільки позивач, оскільки батько покійного та його брат померли раніше за останнього, а саме ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.48-19), та після смерті ОСОБА_2 не було інших спадкоємців (першої, другої, третьої, четвертої) черги спадкування за законом.
Вказане також підтверджується також матеріалами спадкової справи №112/2025, яка заведена після смерті  ОСОБА_2 , померлого  ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.43-57).

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

ОСОБА_1 у визначений законом термін, а саме 27.03.2025 звернувся до Жидачівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті  ОСОБА_2 , померлого  ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом заведена спадкова справа №112/2025 (а.с.44).
При цьому, як видно із матеріалів спадкової справи №112/2025, із заявою про прийняття спадщини після смерті  ОСОБА_2 , померлого  ІНФОРМАЦІЯ_2 звертався тільки позивач.

З метою оформлення права власності на спадкове майно за законом, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В №464/02-31 від 13.11.2025, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті його троюрідного брата – ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Сидорівської сільської ради Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, що належали бабусі ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був онук – ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.25)

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.
Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.
При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту. 
Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).
Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для реалізації його спадкових прав.
Суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.
Як вбачається із довідки Журавненської селищної ради №19 від 04.03.2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 є троюрідним братом ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і був зареєстрований в с.Сулятичі Стрийського району Львівської області (а.с.90).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами, достатньо стверджується той факт, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 є трюрідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Братислава-Ружинов Словацької Республіки, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.
Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.
Позивач стверджує, що Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_3 втрачено.
Доказом того, що покійній ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка, яка розташована на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 13.03.2025, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення ХVI сесії ІІІ-го демократичного скликання Сидорівської сільської ради народних депутатів від 14.12.2001 на ОСОБА_3 зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №039825 від 12.02.2003р. Реєстраційний номер 372. Площа земельної ділянки – 1,5047 га. (а.с.23).
Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка розташована на території Сидорівської сільської ради, Жидачівського району Львівської області. 
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Встановити факт родинних відносин, а саме те, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 є трюрідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Братислава-Ружинов Словацької Республіки.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_13 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,5047 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №039825 від 12.02.2003 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя С.І. Сливка