Справа № 545/5623/25 
Провадження № 2/545/756/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді Стрюк Л.І.
з участю секретаря: Гаврися В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Терешківська сільська територіальна громада Полтавського району Полтавської області в особі Терешківської сільської ради про визнання право власності на майно в порядку спадкування за заповітом, - 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 53240810000:00:022:0012 площею 4,2972 га для ведення сільськогосподарського виробництва розташовану на території Заворсклянської сільської ради Полтавського району Полтавської області, як за спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 30.07.2025, виданого повторно Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить:
- земельна частка (пай) площею 4,30 га для ведення товарного сільськогосподарського
виробництва, кадастровий номер 53240810000:00:022:0012, розташована на території
Заворсклянської сільської ради Полтавського району Полтавської області;
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельна ділянка площею 0,30 га для обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства.
25.08.2021 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. на підставі заяви іншої особи було заведено спадкову справу за № 22/2021, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 82077230 від 04.08.2025. 
Останнє місце проживання спадкодавця було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , і яка на день своєї смерті була зареєстрована за цією адресою одна.
За життя на випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала два окремі заповіти – заповіт від 20.11.2009, зареєстрований за № 400, посвідчений секретарем Заворсклянської сільської ради Бурдою С.І., та заповіт від 20.11.2009, зареєстрований за № 402, посвідчений секретарем Заворсклянської сільської ради Бурдою С.І. 
Згідно із заповітом за № 400 належну ОСОБА_3 на праві приватної власності земельну частку (пай) площею 4,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером 53240810000:00:022:0012, що розташована на території Заворскляної сільської ради Полтавського району Полтавської області, вона заповіла ОСОБА_1 .
Відповідно до заповіту за №402 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,30га, переданої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та ведення особистого господарства, ОСОБА_3 заповіла на корить сина – ОСОБА_2 .
Таким чином, кожному спадкоємцю заповітом було визначено окремий об`єкт спадкового майна, що не перетинається та не пов`язаний між собою. Заповіти не суперечать один одному та є чинними.
У зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання такої заяви. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19.09.2025 року по справі 545/3862/25 Позивачу було визначено додатковий строк – один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою приватного нотаріуса Ївженко Лариси Володимирівни від 24.10.2025 № 356/02-31 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину – позивачу було відмовлено через неможливість встановлення складу спадкового майна та відсутністю безспірності у вчиненні нотаріальної дії.
Нотаріусом повідомлено, що відповідно до матеріалів спадкової справи встановити чи має особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до статті 1241 Цивільного кодексу України неможливо, а як наслідок – неможливо встановити склад спадкового майна.
У зв`язку з відмовою нотаріуса оформити спадкові права у позасудовому порядку, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на одержання спадкового майна за заповітом. 
Відзив на позовну заяву не надходив.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представник відповідача - Терешківської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, у вирішенні справи покладався на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, був повідомлений шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті суду «Судова влада».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 30.07.2025, виданого повторно Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 23). 
Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить:
- земельна частка (пай) площею 4,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 53240810000:00:022:0012, розташована на території Заворсклянської сільської ради Полтавського району Полтавської області;
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельна ділянка площею 0,30 га для обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства.
25.08.2021 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. на підставі заяви іншої особи було заведено спадкову справу за № 22/2021, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 82077230 від 04.08.2025 (а.с. 61-62). 
Останнє місце проживання спадкодавця було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , і яка на день своєї смерті була зареєстрована за цією адресою одна (зворот а.с. 62).
За життя на випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала два окремі заповіти – заповіт від 20.11.2009, зареєстрований за № 400, посвідчений секретарем Заворсклянської сільської ради Бурдою С.І. та заповіт від 20.11.2009, зареєстрований за № 402, посвідчений секретарем Заворсклянської сільської ради Бурдою С.І. (а.с. 63,74). 
Згідно із заповітом за № 400 належну ОСОБА_3 на праві приватної власності земельну частку (пай) площею 4,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером 53240810000:00:022:0012, що розташована на території Заворскляної сільської ради Полтавського району Полтавської області, вона заповіла ОСОБА_1 (а.с 74).
Відповідно до заповіту за №402 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,30га, переданої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та ведення особистого господарства, ОСОБА_3 заповіла на корить сина – ОСОБА_2 (а.с. 63).
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19.09.2025 року по справі 545/3862/25 Позивачу було визначено додатковий строк – один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29-30).
Постановою приватного нотаріуса Ївженко Лариси Володимирівни від 24.10.2025 № 356/02-31 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину – позивачу було відмовлено через неможливість встановлення складу спадкового майна та відсутністю безспірності у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 21-22).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Стаття 1223 цього ж кодексу передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (Стаття 1233 ЦК України).
Згідно зі ст. ст. 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.
Частина 2 статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ (далі – ЗУ «Про нотаріат» закріплює, що нотаріус під час вчинення нотаріальних дій використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України.
Стаття 69. Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а саме:
Підпункт 5.1. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. При оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства , нотаріус відмовляє в його прийомі.
Підпункт 5.2. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку, керуючись положеннями статті 1254 Цивільного кодексу України.
Підпункт 5.5. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного
кодексу України.
Підпункт 5.6. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.
Підпункт 5.9. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. Право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині.
Підпункт 5.10. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. При визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом , які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов?язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом.
Підпункт 5.11. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. При визначенні розміру обов?язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те , що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку фінансовій установі) незалежно від того , зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі).
Підпункт 5.12. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. Якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов?язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов`язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом . Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обов`язкової частки у спадщині, обов`язковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає , із заповіданої частини спадкового майна .
Підпункт 5.13. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. Якщо спадкоємець за заповітом є одночасно і спадкоємцем за законом, частина спадкового майна, яка залишилася поза заповітом, ділиться порівну між усіма спадкоємцями за законом , у тому числі й спадкоємцем, зазначеним у заповіті.
Підпункт 5.14. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
Підпункт 5.15. пункту 5 глави 10 розділу ІІ. Визначивши розмір обов`язкової частки, нотаріус видає спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за законом , а спадкоємцеві за заповітом - свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
Аналіз частини другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів (постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 369/3186/17).
У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19, а, також постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 552/3281/20: право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.

Так, вбачається, що позивач є спадкоємцем земельної ділянки за заповітом і прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса у встановлений законом спосіб.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що неможливість встановити чи має особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, право на обов`язкову частку у спадщині та склад спадкового майна, позбавляє його об`єктивної можливості оформити належним чином свої права на спадкове майно, що свідчить про необхідність судового захисту його прав.
На користь позивача 20.11.2009 ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений Заворсклянською сільською радою Полтавського району за реєстровим № 400, відповідно до якого вона заповіла йому належну їй на праві приватної власності земельну частку (пай) площею 4,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером 53240810000:00:022:0012, що розташована на території Заворскляної сільської ради Полтавського району Полтавської області. Зі змісту заповіту встановлено, що спадкодавиця однозначно висловила волю на передачу земельної ділянки саме Позивачу, визначивши його єдиним спадкоємцем даної земельної ділянки (паю).
24.10.2025 позивач подав до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 4.2972 га, кадастровий номер: 5324081000:00:022:0012, у визначений законом строк, додатково встановлений рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19.09.2025 року по справі 545/3862/25, що підтверджує факт прийняття спадщини.
Таким чином, позивач набув право на спадкування відповідно до статті 1223 ЦК України. Заповіт є чинним, не оскаржувався, не змінювався та не скасовувався спадкодавцем, що відповідає вимогам статті 1254 ЦК. Згідно зі статтею 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця самого права на спадщину, а тому факт прийняття спадщини позивачем є юридично завершеним.
Відтак, суд приходить до висновку, що позивач є законним спадкоємцем за заповітом, який належним чином та у встановленому законом порядку прийняв спадщину, а відтак має законні підстави для оформлення права власності на спадкове майно.
У рішенні Конституційний Суд України від 11.02.2014 у справі № 1-рп/2014 роз`яснив, що положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.
Отже, відсутність будь-яких доказів такого статусу у можливих спадкоємців унеможливлює застосування норм про обов`язкову частку у даному випадку.
Так, на виконання ухвали суду приватним нотаріусом було надіслано копію спадкової справи №22/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .
Суд, дослідивши матеріали вказаної спадкової справи приходить до таких висновків.
Щодо відповідача по справі громадянина РФ ОСОБА_2 , як іншого спадкоємця, суд зазначає таке.
Сам по собі факт існування кількох заповітів не може автоматично свідчити про наявність осіб з правом на обов`язкову частку, оскільки таке право виникає виключно за наявності передбачених законом підстав і має бути підтверджене належними доказами.
Заповітом, посвідченим у встановленому законом порядку, позивач був прямо визначений спадкоємцем відповідного спадкового майна. Таким чином, у силу приписів статей 1223, 1233 та 1258 ЦК саме позивач є єдиною особою на прийняття цього майна у порядку спадкування за заповітом. 
Жодна інша особа як спадкоємець цієї земельної ділянки спадкодавцем не визначалась, а тому правові підстави для сумнівів у безспірності спадкових прав позивача відсутні. 
Заповіт під № 402, складений на користь ОСОБА_2 , стосується окремо визначеного майна – житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,30 га для обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, заповіт, на користь сина спадкодавця не стосується спірної земельної частки (паю), що заповідана позивачу.
Крім того, відсутність можливості встановити право на обов`язкову частку у спадщині в гр. ОСОБА_2 , його неявка до нотаріуса, порушення порядку подання заяви про прийняття спадщини, неможливості встановити його особу, бо він є громадянином Російської Федерації, свідчать про неможливість оформлення спадщини у нотаріальному порядку з причин, які не залежать від позивача. 
Так, 01.12.2022 прийнято Закон України «Про вихід з Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року», у зв`язку з чим зупиняються конвенційні дії у відносинах з РФ» України. А отже, встановити особу та отримати інформацію про осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, не можливо.
Таким чином, слід дійти висновку, що відсутність інформації про особу, яка може мати право на обов`язкову частку у спадщині, не може нівелювати ані волю спадкодавця, ані права інших осіб. 
Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що оскільки позивач не може в нотаріальному порядку оформити спадщину за заповітом на земельну ділянку з причин, які не залежать від його волі, відтак наявні підстави для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладених в постановах Верховного Суду від 20.03.2020 у справі № 320/8118/17, Верховного Суду від 22.09.2021 по справі №227/3750/19.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України,

у х в а л и в :
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 53240810000:00:022:0012 площею 4,2972 га, для ведення сільськогосподарського виробництва розташовану на території Заворсклянської сільської ради Полтавського району Полтавської області, як за спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк