ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
12.02.2026	Справа № 910/12059/25	
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корн Агро Інвест", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про примусове виселення,

за участю представників:
позивача: Мойсик М.В.;
відповідача: не з`явився;
третьої особи: Гриник М.С.;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2025 року Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корн Агро Інвест" (далі - Товариство) про виселення останнього в примусовому порядку з комунального нерухомого майна - нежитлового приміщення, загальною площею 329,8 м2, що розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Андрія Мельника, будинок 3/1. У цьому ж позові Підприємство заявило клопотання про залучення до участі в даній справі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2025 року відкрито провадження у справі № 910/12059/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23 жовтня 2025 року. Цією ж ухвалою залучено до участі в справі Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію (далі - Адміністрація) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
13 жовтня 2025 року через систему "Електронний суд" від Адміністрації надійшли письмові пояснення по справі від 10 жовтня 2025 року, у яких третя особа підтримала правову позицію Компанії, викладену в позовній заяві.
У підготовчому засіданні 23 жовтня 2025 року суд постановив протокольні ухвали: про продовження з власної ініціативи суду строку підготовчого провадження на 30 днів; про відкладення засідання на 11 грудня 2025 року.
11 грудня 2025 року (до початку признаного засідання) через систему "Електронний суд" від Адміністрації надійшла заява від цієї ж дати про проведення засідання без участі її представника. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 січня 2026 року.
14 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від Адміністрації надійшла заява від цієї ж дати про проведення засідання без участі її представника. 
У судовому засіданні 15 січня 2026 року судом було оголошено перерву до 12 лютого 2026 року.
У судове засідання 12 лютого 2026 року відповідач явку свого повноважного представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні підтримали позов, просили суд його задовольнити.
Положеннями частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Беручи до уваги те, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2021 року між Адміністрацією, як орендодавцем, Товариством, як орендарем, та Компанією, як балансоутримувачем, було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, № 1431, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у платне строкове користування об`єкт оренди - нежитлове приміщення, загальною площею 329,8 м2, розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Генерала Тупікова (Андрія Мельника), будинок 3/1.
Цей правочин підписаний повноважними представниками його сторін, скріплений їх печатками, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1431.
Орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди в день підписання акта приймання-передачі майна (додаток № 2) (пункт 2.1. договору).
Відповідно до пунктів 3.1.-3.2. вказаного правочину орендна плата становить 55 555,00 грн. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному законодавством. Орендна плата визначена за результатами аукціону, орендна плата за січень-грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди. Оренда плата за січень-грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної оренди плати, що сплачується у попередньому році, на річний індекс інфляції такого року.
Відповідно до пункту 4.1. даної угоди, у разі припинення договору, орендар зобов`язаний, зокрема, звільнити протягом 3-х робочих днів орендоване майно від належних орендарю речей і повернути його відповідно до акта повернення з оренди орендованого майна в тому стані, у якому майно перебувало на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а якщо орендарем були виконанні невід`ємні поліпшення або проведено капітальний ремонт, - то разом із такими поліпшеннями/капітальним ремонтом.
Майно вважається повернутим з оренди з моменту підписання балансоутримувачем та орендарем акта повернення з оренди орендованого майна (пункт 4.3. договору).
За пунктами 12.7., 12.8. вказаного правочину останній може бути достроково припинений на вимогу орендодавця, якщо, зокрема, орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більша, ніж плата за три місяці. Про наявність однієї з підстав для дострокового припинення договору з ініціативи балансоутримувача та/або орендодавця, передбачених пунктом 12.7. цього договору, балансоутримувач повідомляє орендареві та іншій стороні договору листом. У листі повинен міститись опис порушення і вимога про його усунення в строк не менш як 15 та не більш як 30 робочих днів з дати реєстрації листа (у строк п`яти робочих днів, якщо порушення стосується прострочення сплати орендної плати або перешкоджання у здійсненні орендодавцем або балансоутримувачем контролю за використання майном). Лист пересилається на адресу електронної пошти орендаря і поштовим відправленням з повідомленням про вручення і описом вкладення за адресою місцезнаходження орендаря, а також за адресою орендованого майна. Якщо протягом встановленого у приписі часу орендар не усунув порушення, балансоутримувач надсилає орендарю лист, у якому повідомляє орендареві про дострокове припинення договору на вимогу балансоутримувача та/або орендодавця. У листі зазначаються підстава припинення договору, посилання на вимогу про усунення порушення, а також посилання на обставини, які свідчать про те, що порушення триває після закінчення строку, відведеного для його усунення. Договір вважається припиненим на п`ятий робочий день після надіслання балансоутримувачем орендарю листа про дострокове припинення цього договору. Балансоутримувач надсилає орендарю лист про дострокове припинення цього договору електронною поштою, а також поштовим відправленням з повідомленням про вручення й описом вкладення за адресою місцезнаходження орендаря, а також за адресою орендованого майна. Дата дострокового припинення цього договору на вимогу орендодавця встановлюється на підставі штемпеля поштового відділення на поштовому відправленні балансоутримувача. 
Пунктом 12 Умов договору встановлено, що строк його дії становить 10 років з 20 грудня 2021 року по 19 грудня 2031 року.
З наявного у матеріалах даної справи копії акта приймання-передачі нерухомого майна від 20 грудня 2021 року, який підписаний сторонами та скріплений їх печатками, вбачається, що Товариство прийняло в орендне користування нежитлове приміщення, що перебуває на балансі Компанії, загальною площею 329,8 м2, та розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Генерала Тупікова (Андрія Мельника), будинок 3/1.
Як зазначав позивач у своєму позові, Товариство покладені на нього зобов`язання за договором у частині повної та своєчасної сплати орендної плати не виконало, у зв`язку з чим у нього станом на 1 травня 2025 року утворилась заборгованість на загальну суму 205 635,07 грн. Вказана сума заборгованості з орендної плати підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідної довідки Компанії про стан заборгованості відповідача та реєстру заборгованості за вищевказаним договором оренди майна. У зв`язку з цим Компанія зверталась до відповідача з претензіями про оплату цієї заборгованості: від 8 квітня 2025 року № 108/38-1721 та від 12 травня 2025 року № 198/38-2463. Копії вказаних претензій з доказами їх направлення на електронну адресу відповідача, а також з копіями розпоряджень Компанії до начальника ЖЕД № 906 Мождам О.В. про необхідність вручення вказаних претензій Товариству, містяться в матеріалах справи. Однак ці претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.
З матеріалів справи також вбачається, що 23 червня 2025 року позивач звернувся до відповідача з приписом про усунення порушень від вказаної дати № 108/38-3254, яким Товариству було встановлено строк до 30 червня 2025 року для сплати заборгованості за договором у розмірі 255 991,56 грн. Копія вказаного припису з належними доказами його направлення на зазначену в договорі поштову адресу та адресу електронної пошти відповідача наявна в матеріалах справи. Однак цей припис також був залишений відповідачем без виконання.
У зв`язку з цим Компанія у порядку пунктів 12.7, 12.8 договору звернулася до Товариства з листом від 7 липня 2025 року № 108/38-3520 про дострокове припинення договору. У цьому ж листі позивач зазначив, що після одержання даного листа відповідачу необхідно звільнити орендоване приміщення та відповідно до пункту 12.8. договору за актом приймання-передачі повернути об`єкт оренди підприємству-балансоутримувачу. Копія вказаного листа з доказами його направлення на належну відповідачу адресу засобами поштового зв`язку, а також на електронну адресу Товариства, зазначену в договорі, наявна в матеріалах справи. Однак відповідач відповіді на цей лист не надав, орендоване приміщення не звільнив і не передав його за актом повернення балансоутримувачу.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України), який був чинний на час укладання зазначеного договору оренди та виникнення спірних правовідносин, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Частиною 2 статті 759 ЦК України прямо визначено, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Судом встановлено, що спірне орендоване майно належить до комунальної власності, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 3 жовтня 2019 року № 157-IX (далі - Закон).
Згідно з пунктами 10-12 частини 1 статті 1 Закону оренда - це речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк; орендар - це фізична або юридична особа, яка на підставі договору оренди бере майно у користування за плату на певний строк; орендодавець - це юридична особа, яка на підставі договору оренди передає майно у користування за плату на певний строк.
Отже, відповідно до приписів ЦК України, ГК України (який був чинний на час укладання відповідного договору оренди та виникнення спірних правовідносин) та Закону сторонами договору найму (оренди) з відповідними правами та обов`язками є саме наймодавець (орендодавець) та наймач (орендар).
Судом встановлено, що в даному випадку був укладений трьохсторонній договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, за умовами якого орендодавцем є Адміністрація, орендарем - Товариство. Третьою стороною зазначеного договору є балансоутримувач - позивач, на якого договором покладено обов`язок лише контролювати виконання орендарем умов цього договору і в разі виникнення заборгованості з орендної плати або інших платежів - вживати заходів щодо погашення заборгованості, у тому числі проводити відповідну претензійно-позовну роботу (пункти 3.7. договору).
У той же час саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року в справі № 910/12224/17, Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 1 жовтня 2019 року в справі № 910/4446/19, від 17 жовтня 2019 року в справі № 910/6977/18.
Оскільки чинне законодавство не надає право балансоутримувачу виступати орендодавцем щодо спірного нерухомого майна та мати права орендодавця, то Компанія не вправі заявляти вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно.
Така ж правова позиція стосовно прав орендодавця і балансоутримувача відповідно за договором оренди комунального майна викладена у постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 18 червня 2024 року в справі № 910/12670/22.
При цьому, статтею 3 ЦК України встановлено принцип свободи договору, однак положення договору, який укладено між орендодавцем, балансоутримувачем і орендарем, не можуть суперечити закону, зокрема, тому, що лише у наймодавця (орендодавця) є право звертатися до суду з позовом про повернення об`єкта оренди. 
Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду в складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 6 вересня 2019 року в справі № 910/7364/18.
У свою чергу, положення договору про обов`язок орендаря повернути спірне майно за актом приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу (пункт 4.2 договору) жодним чином не впливають на те, що саме наймодавець (орендодавець) має право звертатися до суду з позовом про зобов`язання повернути таке орендоване майно шляхом виселення відповідача.
Так само необґрунтованими є посилання представника позивача на положення пунктів 3.1.4 та 3.1.9. статуту Компанії, відповідно до яких остання має право: від свого імені вчиняти правочини, укладати угоди (договори), набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем у судах України; укладати договори оренди комунального майна територіальної громади міста Києва, нараховувати та здійснювати збір орендної плати, вести претензійно-позовну роботу зі стягнення заборгованості з орендної плати, дострокового розірвання договорів, виселення орендарів в установленому порядку.
Зокрема, вказані положення статуту позивача жодним чином не наділяють його правом на вчинення вищевказаних дій саме від імені наймодавця (орендодавця), яким у даному випадку є Адміністрація. Вказані приписи статуту лише декларують права самого позивача на вчинення відповідних дій у правовідносинах, у яких Компанія виступає саме орендодавцем, а не балансоутримувачем.
Разом із цим, статут позивача є лише його внутрішнім установчим документом й не породжує жодних прав та обов`язків для інших учасників спірних господарських правовідносин, які врегульовані саме положеннями відповідного договору оренди. Докази внесення змін до умов договору оренди в частині розширення прав Компанії, у тому числі й надання їй права на звернення до суду з позовом про виселення відповідача, у матеріалах справи відсутні.
За частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що Компанія є лише балансоутримувачем спірного майна і не наділена правом замість власника (орендодавця) вимагати виселення орендаря зі спірного нерухомого майна. У зв`язку з цим пред`явлений нею позов до Товариства задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи висновки суду про відсутність у балансоутримувача права замість власника (орендодавця) вимагати виселення орендаря з спірного приміщення, позов Компанії задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18 лютого 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко