КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2026 року м. Київ справа №640/15532/22
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, будинок 10), в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати висновок від 10.06.2022 про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням другої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення Інвалідності працівника міліції" рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги за заявою від 13.08.2020 року у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, виходячи із 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - 11.08.2020 рік.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправною, на думку позивача, відмовою у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Також зазначає, що у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності з причиною інвалідності позивач звернувся щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку N 850. Надалі позивача повідомлено про надсилання документів до Міністерства внутрішніх справ України для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Надалі позивача повідомлено про те, що Міністерство внутрішніх справ України повернуло документи, оскільки медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 N 1317 "Питання медико-соціальної експертизи", відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Із вказаним позивач не погоджується, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2022 відкрите провадження в адміністративній справі.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи № 640/15532/22 до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року адміністративну справу № 640/15532/22 прийнято до провадження суддею Панченко Н.Д., справу визначено розглядати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що саме лише подання передбачених пунктом 7 Порядку N 850 документів не свідчить про наявність у позивача безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. В компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів. У разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставин отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь-якого з рішень, чи то про виплату одноразової грошової допомоги чи про відмову у виплаті такої.
Відповідач зазначає, що під час опрацювання вказаних матеріалів Департаментом охорони здоров`я МВС України встановлено, що при огляді позивача медико-соціальною експертною комісією допущено порушення вимог пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 N 1317 "Питання медико-соціальної експертизи", відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зокрема, при проведенні медико-соціальної експертизи позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучалися та Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" позивач для проходження МСЕК не направлявся.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до витягу з наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 15 жовтня 2015 року №873 о/с «Щодо особового складу» старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України 15 жовтня 2015 року.
Головним управлінням МВС України в м. Києві позивач 13 травня 2020 року направлений для проходження медико-соціальної експертної комісії для встановлення втрати працездатності у відсотковому відношенні.
Головним управлінням МВС України в м. Києві позивачу також надане направлення від 13 травня 2020 року № 1/549 на медико-соціальну експертну комісію міста Києва для визначення наявності групи інвалідності у позивача та причинного зв`язку інвалідності.
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 11 серпня 2020 року серії 12ААА №038653 ступень втрати професійної працездатності позивача у відсотках становить 70%, причиною втрати професійної працездатності є «захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС».
Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією від 11 серпня 2020 року серії 12ААБ №437764 під час первинного огляду позивачу з 04 вересня 2020 року встановлена друга група інвалідності, причина інвалідності - «захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС».
Позивач звернувся до Голови Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в м. Києві із заявою від 13 серпня 2020 року про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги, до якої додав: довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності від 11 серпня 2020 року серії 12ААА №038653, копію виписки з акту огляду МСЕК від 11 серпня 2020 року серії 12ААБ №437764, постанову медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по місту Києву» від 09 січням 2020 року №2/20, копію паспорта та копію ідентифікаційного коду.
Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в м. Києві листом повідомила позивача, що матеріали про призначення одноразової грошової допомоги, які були направлені для прийняття рішення до МВС України, повернуті на доопрацювання, оскільки при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, що унеможливило прийняття рішення про призначення грошової допомоги згідно із Порядком.
Не погоджуючись за таким рішенням Позивач звернувся до суду, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.08.2021 у справі № 640/13151/21 зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
На виконання зазначеного судового рішення відповідачем прийнято висновок про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись із таким висновком, позивач вважає дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги протиправними, а сам висновок таким, що підлягає скасуванню.
Як убачається з матеріалів справи, підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідач зазначив недотримання вимог пункту 10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.
Зокрема, за твердженням відповідача, під час проведення медико-соціальної експертизи до складу комісії не були залучені представники закладів охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України.
Не погоджуючись із наведеною позицією відповідача та вважаючи її такою, що не відповідає вимогам законодавства, позивач звернувся до суду з цим позовом.
З огляду на викладене, суд переходить до оцінки наведених сторонами доводів та встановлення правомірності оскаржуваного рішення.
Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу частини п`ятої статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 N 580-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон N 580-VIII), відповідно до частини 1 статті 97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону N580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 580-VIII доповнено згідно із Законом N 900-VIII від 23.12.2015, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.
Таким чином, особа, яка втратила працездатність у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.
До набрання чинності Законом N 580-VIII порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами статті 23 Закону N 565-XII та Порядком N 850.
Так, відповідно до частини 6 статті 23 Закону N 565-XII (в редакції Закону України від 13.02.2015 N 208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто в Порядку N 850.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 07.03.18 у справі N464/5571/16-а, від 21.06.18 у справі N 822/31/18, від 28.08.18 у справі N 804/6297/17, від 05.11.19 у справі N 405/705/17 (2-а/405/30/17).
На виконання вказаної норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 N850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пункту 3 Порядку N 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку N 850).
Відповідно до пункту 4 Порядку N 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Пунктом 7 Порядку N 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного. ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Пунктом 8 Порядку N 850 встановлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому, проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
У свою чергу, МВС, відповідно до пункту 9 Порядку N 850, в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у-випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до пункту 14 Порядку N 850, призначення та виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Зі змісту наведених норм випливає, що керівник органу внутрішніх справ після реєстрації зазначених у пункті 8 Порядку документів готує та подає до МВС висновок щодо виплати грошової допомоги, а МВС після надходження документів приймає одне з двох альтернативних рішень: призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, відмова в призначенні грошової допомоги.
Судом встановлено, що за результатами звернення позивача до ліквідаційної комісії УМВС України в м. Києві із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги Ліквідаційною комісією УМВС України в м. Києві було складено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, який надіслано до МВС України для розгляду.
Однак, за результатами вивчення поданих документів Департамент пенсійних питань та соціального захисту МВС України листом повернув документи позивача без ухвалення жодного з можливих рішень.
Після судового оскарження зазначених дій рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.08.2021 у справі № 640/13151/21 такі дії були визнані протиправними з огляду на неприйняття відповідачем будь-якого рішення за результатами розгляду заяви позивача.
На виконання вказаного судового рішення в частині зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги та прийняти відповідне рішення, передбачене постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги…», відповідачем прийнято висновок від 10.06.2022 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Підставою для такої відмови зазначено, що, на думку відповідача, всупереч вимогам Положення № 1317 позивачу не оформлювалося направлення на медико-соціальну експертну комісію до ДУ «ТМО МВС України по м. Києву», а також до складу комісії не були залучені представники закладів охорони здоров`я МВС, що, як вважає відповідач, є порушенням встановленої процедури.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що під час проведення медико-соціальної експертизи позивача дійсно не було залучено представників закладів охорони здоров`я МВС. Наведені твердження відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджені жодними документальними доказами.
Суд звертає увагу, що пунктом 14 Порядку № 850 встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, до якого відсутність окремих представників у складі експертної комісії не віднесена.
Процедура проведення медико-соціальної експертизи визначена Положенням № 1317, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, та передбачає чіткий порядок направлення осіб на МСЕК, умови формування комісій та здійснення експертного огляду.
Зокрема, відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення необхідних діагностичних та лікувально-реабілітаційних заходів.
Водночас пункт 10 Положення № 1317 визначає порядок утворення комісій МСЕК та їх склад, формування якого здійснюється уповноваженими органами, зокрема Міністерством охорони здоров`я України, у взаємодії з іншими суб`єктами, визначеними цим Положенням.
Аналіз наведених норм свідчить, що формування складу медико-соціальної експертної комісії є нормативно визначеною функцією уповноважених органів державної влади, а не особи, яка проходить експертизу. Відтак, позивач об`єктивно не має ні повноважень, ні можливості впливати на персональний склад комісії або перевіряти його формування.
Крім того, наявна в матеріалах справи довідка до акта огляду МСЕК не містить відомостей про склад комісії, а підтверджується лише підписом голови комісії, що унеможливлює встановлення обставин, на які посилається відповідач.
Суд також враховує, що у разі посилання суб`єкта владних повноважень на недотримання процедури як підставу для відмови у реалізації права особи, саме на такий суб`єкт покладається обов`язок доведення факту порушення встановленого порядку та його юридичної значущості для прийняття рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.
Згідно з частиною першою статті 90 КАС України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Однак у межах даного спору відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного висновку, зокрема щодо фактичного порушення процедури проведення МСЕК або настання правових підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Таким чином, наведені у висновку відповідача підстави для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги є недоведеними, ґрунтуються на припущеннях та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, що свідчить про їх протиправність.
Суд також враховує, що у разі посилання суб`єкта владних повноважень на недотримання процедури як підставу для відмови у реалізації права особи, саме на такий суб`єкт покладається обов`язок доведення факту порушення встановленого порядку та його юридичної значущості для прийняття відповідного рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.
Зазначене відображає загальний стандарт доказування в адміністративному судочинстві, відповідно до якого саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний не лише посилатися на законність свого рішення, а й підтверджувати його належними, допустимими та достатніми доказами, що відповідають вимогам закону та можуть бути перевірені судом.
Такий підхід узгоджується із принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та з особливостями публічно-правових спорів, де особа перебуває у завідомо слабшому процесуальному становищі порівняно із суб`єктом владних повноважень, який володіє необхідними адміністративними ресурсами та документами.
Відповідно, обов`язок доказування у таких справах має підвищений стандарт для суб`єкта владних повноважень і не може бути замінений припущеннями, формальними твердженнями або посиланням на ймовірні порушення без їх належного документального підтвердження.
За таких обставин, суд вважає, що відмова МВС України у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду II групи, передбаченої Порядком N 850 з наведених підстав є неправомірною та такою, що не базується на законодавчих нормах, що має наслідком задоволення позовних вимог у цій частині.
Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі N509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для прийняття рішення про призначення пенсії
Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на те, що наведені МВС України підстави для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду II групи, передбаченої п. 14 Порядку №850 не знайшли свого підтвердження в суді, суд прийшов до висновку про дотримання позивачем всіх визначених законодавством умов для отримання такої допомоги.
Відтак, враховуючи, що підстав для відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у спірних правовідносинах не було, існує лише один вид правомірної дії відповідача, а саме призначити позивачу таку грошову допомогу.
Отже, у відповідача відсутній вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
При цьому необхідно акцентувати увагу, що суд вже давав оцінку діям відповідача щодо відмови у призначенні допомоги на підставі порушенням пунктів 10 та 16 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» у попередньому судовому процесі у справі №640/13151/21.
Проте, відповідач продовжує приймати протиправні рішення стосовно позивача, не зважаючи на вимоги нормативно-правових актів та рішень судів у попередньому судовому процесі.
З огляду на вказане, суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання Міністерства внутрішніх справ призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду II групи, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року N 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.
Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати висновок від 10.06.2022 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням другої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (код ЄДРПОУ 00032684; 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, будинок 10) прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги за заявою від 13.08.2020 у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, виходячи із 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - 11.08.2020 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 21.04.2026.

Суддя Панченко Н.Д.