ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/517/26 Справа № 199/6350/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Агєєва О.В.,
суддів:        Красвітної Т.П., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №199/6350/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Романенка Михайла Едуардовича на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Спаї В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» посилається на те, що 18 січня 2022 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №801209, відповідно до умов відповідач отримала кредит в розмірі 50000 грн., строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення — 18 січня 2025 року, зі сплатою 25 % за перший день користування та 85% річних, кредит наданий для споживчих потреб. 
Пунктом 2.1 договору передбачено, кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування у розмірі 40000 грн. на користь споживача, а 10000 грн. - на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом.
03 серпня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 0308-23, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» є правонаступником ТОВ «Слон Кредит», в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту №801209 від 18 січня 2022 року.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 28 серпня 2023 року відповідач має заборгованість перед позивачем за договором про надання споживчого кредиту №801209 від 18 січня 2022 року у розмірі 94 038,89 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 45718,84 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 48320,05 грн.
У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №801209 від 18 січня 2022 року у розмірі 94 038,89 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 45718,84 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 48320,05 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а також втрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. 

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ТОВ «Діджи Фінанс» – Романенко М.Е. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення ухвалене у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що 28 серпня 2023 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір факторингу № 2808-23, відповідно до п. 2.1. якого, ТОВ «Слон Кредит» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» їх прийняти і сплати ТОВ «Слон Кредит» суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором. 
Вказує, позивачем до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення первісним кредитором права вимоги до відповідача на користь позивача за договором про надання споживчого кредиту №801209 від 18 січня 2022 року, а саме: копія договору факторингу №2808-23 від 28 серпня 2023 року разом із затвердженими шаблонами (додатками до договору факторингу № 1-4); витяг із додатку №1 до договору факторингу № 2808-23 від 28 серпня 2023 року з інформацією про відповідача (РНОКПП, ПІБ, номер кредитного договору, дата договору, залишком боргу на момент відступлення прав вимоги); копія платіжної інструкції №4565 від 28 серпня 2023 року з призначенням платежу: «Оплата згідно з договору факторингу № 2808-23 від 28 серпня 2023 року без ПДВ»; копія акту приймання передачі реєстру прав вимоги за до договору факторингу №0308-23 від 28 серпня 2023 року. 
Відповідно до п.4.1. договору факторингу, право вимоги переходять від ТОВ «Слон Кредит» до ТОВ «Діджи Фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до договору факторингу, за умови виконання ТОВ «Діджи Фінанс» вимог перерахування сум грошових коштів передбачених Розділом 3 договору факторингу. 
Звертає увагу апеляційного суду на те, що на підтвердження наявності у позивача – ТОВ «Діджи Фінанс» – належних правових підстав для пред`явлення позову, до матеріалів справи долучено Акт приймання-передачі реєстру прав вимоги за Договором факторингу №2808-23 від 28 серпня 2025 року. Зазначений Акт є належним та допустимим доказом та свідчить про фактичне здійснення передачі первісним кредитором відповідних прав грошової вимоги новому кредитору – ТОВ «Діджи Фінанс». 
Вказаний договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст.204 ЦК України, не спростована. 
Станом на сьогоднішній день позивач активно здійснює претензійно-позовну роботу щодо стягнення заборгованості за договорами в межах договору факторингу № 2808-23 від 28 серпня 2023 року, що фактично унеможливлює долучення оригіналу реєстру прав вимоги № 1 до цього договору до кожної позовної заяви. 
Зазначає, що судові витрати апелянта складаються зі сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 
У зв`язку з чим просив суд Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат в суді першої інстанції, а також у суді апеляційної інстанції.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, за договором про надання споживчого кредиту №801209 від 18 січня 2022 року відповідач отримала кредит, що підтверджується платіжним дорученням №14909 від 18 січня 2022 року, зобов`язавшись його повернути до 18 січня 2025 року. щомісячними платежами згідно графіку, сплативши 9125% річних за перший день користування кредитом, а з другого дня – 85% річних за користування кредитом, а також інші обов`язкові платежі. 
Викладені обставини підтверджуються копією кредитного договору з додатками, копією анкети-заяви, копією паспорту споживчого кредиту.
Кредитодавець договірні зобов`язання виконав в повному обсязі. 
Відповідач не виконала належним чином договірне зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку нараховано відповідачу в загальному розмірі 94038,89 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 45718,84 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 48320,05 грн.
03 серпня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит», як клієнтом, та позивачем, як фактором, укладено договір факторингу №0308-23, за умовами якого з урахуванням реєстру боржників позивач мав набути належних ТОВ «Слон Кредит» прав вимоги за договорами, в тому числі і за кредитним договором №801209 від 18 січня 2022 року, укладеного з відповідачем по справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про перехід права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав до ТОВ «Діджи Фінанс». 

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У справі встановлено, 28 серпня 2023 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір факторингу № 2808-23, відповідно до п. 2.1. якого, ТОВ «Слон Кредит» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» їх прийняти і сплати ТОВ «Слон Кредит» суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором. 
Відповідно до п.4.1. договору факторингу, право вимоги переходять від ТОВ «Слон Кредит» до ТОВ «Діджи Фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до договору факторингу, за умови виконання ТОВ «Діджи Фінанс» вимог перерахування сум грошових коштів передбачених Розділом 3 договору факторингу. 
Відповідно до витягу із додатку №1 до договору факторингу № 2808-23 від 28 серпня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №801209 від 18 січня 2022 року становить 94038,89 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 45718,84 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 48320,05 грн.
Вказаний договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст.204 ЦК України, не спростована. 
Відповідно до умов договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Колегія суддів приходить до висновку, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність існування права вимоги у позивача за вказаним кредитним договором.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» в частині стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №801209 від 18 січня 2022 року у розмірі 45718,84 грн. - за тілом кредит, заборгованості за відсотками в розмірі 48320,05 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» і стягнення з  ОСОБА_1  на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №801209 від 18 січня 2022 року у розмірі 45718,84 грн. - за тілом кредит, заборгованості за відсотками в розмірі 48320,05 грн.

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги у суді першої інстанції було надано договір №42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року, детальний опис робіт, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу у суді першої інстанції складають 6000 грн. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги у суді апеляційної інстанції було надано акт про підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 09 липня 2025 року, детальний опис робіт, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу у суді першої інстанції складають 6000 грн. 

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід зазначити, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною, навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
З огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 3000 грн., а також за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн., що, на переконання колегії суддів, відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності.
Також з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір 2422,40 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 3633,60 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Романенка Михайла Едуардовича — задовольнити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року у цивільній справі №199/6350/24 - скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №801209 від 18 січня 2022 року у розмірі 94038 (дев`яносто чотири тисячі тридцять вісім) грн. 89 коп., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 45718,84 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 48320,05 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) 2422,40 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції; 3633,60 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, а разом 12056 (дванадцять тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року.

Судді: