ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Львів	Справа №380/13065/24 пров. №А/857/13453/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Кушнір В.О.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну Військової частини НОМЕР_1 , 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року (суддя – Потабенко В.А., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного рішення – 04.03.2025), 
в адміністративній справі №380/13065/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі – відповідач), у якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення перерахунку та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 45 календарних днів, за 2023 рік 1 календарний день, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої статтею 16-2 Закону України “Про відпустки”, пунктом 12 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2020, 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 70 календарних днів, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 20 повних календарних років служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; 2) зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 45 календарних днів, за 2023 рік 1 календарний день, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої статтею 16-2 Закону України “Про відпустки”, пунктом 12 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2020, 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 70 календарних днів, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 20 повних календарних років служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 45 календарних днів, за 2023 рік 1 календарний день, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України “Про відпустки”, пунктом 12 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2020, 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 70 календарних днів, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 20 повних календарних років служби без урахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 45 календарних днів, за 2023 рік 1 календарний день, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України “Про відпустки”, пунктом 12 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2020, 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 70 календарних днів, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 20 повних календарних років служби, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду є необґрунтоване, прийняте з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що допущені судом першої інстанції в процесі розгляду адміністративної справи порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Також зазначає апелянт, що Військовою частиною НОМЕР_1 розрахунок індексації грошового забезпечення позивача проведено вірно. Також вказує апелянт не те, що здійснення розрахунку суми індексації належить до компетенції відповідача як роботодавця. Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому належним способом захисту прав позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період. Вважає апелянт, що відсутні підстави для проведення перерахунку та виплати позивачу грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат за період з 13.09.2023 по 02.07.2024, із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023. Апелянт зазначає, що дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) в частині застосування розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 1 січня 2018 року при нарахуванні позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству. Таким чином, відповідач діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії є необґрунтованими, у задоволенні яких слід відмовити в повному обсязі. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року у справі №380/13065/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 та прийняти нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 у період із грудня 2020 року до моменту звільнення з військової служби у квітні 2023 року проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ). 
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) від 29.04.2023 № 450-ОС майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення, звільненого з військової служби наказом начальника", прикордонного загону від 11.04.2023 № 377-ОС за п.п. "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас, 28.04.2023 (а.с.7). 
Також встановлено, що під час проходження військової служби та звільнення з неї позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, грошова допомога на оздоровлення, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, передбачені ст. 16-2 Закону України “Про відпустки”, п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби за 20 повних календарних років служби. 
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права. 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Судом першої інстанції вірно враховано, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі Закон № 2011-XII). 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення згідно з положеннями частини другої згаданої статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (чинної у період спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до п. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Таким чином, грошова допомога на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 45 календарних днів, за 2023 рік 1 календарний день, грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбачена ст. 16-2 Закону України “Про відпустки”, п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2020, 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 70 календарних днів, одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби є виплатами, розмір яких залежить від місячного грошового забезпечення. 
Судом вірно встановлено, що нарахування та виплата позивачу зазначених допомог та компенсацій здійснювалася без урахування індексації грошового забезпечення. 
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078). 
Відповідно до п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. 
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. 
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 11 цього Порядку.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, то механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”, Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.
Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.
Аналогічна правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 30.12.2020 у справі №359/8843/16-а.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що індексація грошового забезпечення входить до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснювався розрахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 45 календарних днів, за 2023 рік 1 календарний день, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України “Про відпустки”, п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2020, 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 70 календарних днів, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 20 повних календарних років служби.
Судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги те, що виплата індексації грошового забезпечення позивачу була здійснена відповідачем на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/17812/23 від 02.11.2023. 
Однак, згідно з особистими картками грошового забезпечення позивача, відповідач нараховував грошову допомогу на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 45 календарних днів, за 2023 рік 1 календарний день, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої ст. 16-2 Закону України “Про відпустки”, п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2020, 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 70 календарних днів, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 20 повних календарних років служби, без врахування індексації грошового забезпечення, як складової грошового забезпечення. 
Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що щомісячна індексація, яку позивач у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача отримав із затримкою, не може вважатися одноразовою виплатою, а тому повинна бути врахована у складі грошового забезпечення для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 45 календарних днів, за 2023 рік 1 календарний день, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої статтею 16-2 Закону України “Про відпустки”, пунктом 12 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2020, 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 70 календарних днів, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 20 повних календарних років служби. 
Тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 45 календарних днів, за 2023 рік 1 календарний день, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої статтею 16-2 Закону України “Про відпустки”, пунктом 12 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2020, 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 70 календарних днів, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 20 повних календарних років служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. 
Суд апеляційної інстанції також зауважує, що предмет спору у цій справі не стосується права позивача на отримання індексації грошового забезпечення, а також не стосується питання щодо розрахунку грошового забезпечення позивача із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023. Тому доводи апеляційної скарги щодо цих питань є безпідставними і не стосуються предмету спору. 
Як уже зазначалося вище питання щодо права позивача на індексацію вирішено Львівським окружним адміністративним судом у рішенні від 02.11.2023 по справі №380/17812/23. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача являються необґрунтованими. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року в адміністративній справі №380/13065/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. О. Кушнір