Єдиний унікальний номер справи № 376/2596/24
Провадження № 22-ц/824/2584/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 серпня 2025 року та на додаткове рішення від 25 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В:
27 серпня 2024 року позивачі звернулися до Сквирського районного суду Київської області з вказаним позовом до відповідача. 
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 травня 2024 року близько 21.10 год у с. Шамраївка Білоцерківського району Київської області водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Peugeot 5008», здійснив наїзд на ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину дороги, унаслідок чого останній загинув на місці події. За даним фактом було розпочато кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, яке постановою слідчого від 25 червня 2024 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія складу кримінального правопорушення.
Позивачі зазначали, що вони є батьками загиблого - непрацездатними особами пенсійного віку, які за життя сина перебували на його утриманні та мали право на отримання від нього матеріальної допомоги відповідно до статей 1200 ЦК України та 202 СК України. 
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу на момент ДТП була застрахована у відповідача на підставі чинного полісу обов`язкового страхування.
Позивачі звернулися до відповідача, із заявами про виплату страхового відшкодування, однак страховиком 17 червня 2024 року здійснено виплату лише в частині моральної шкоди, тоді як у частині відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, виплату не проведено. Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивачі просили суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у межах страхової суми - по 112 000 грн кожному як відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника.
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 15 серпня 2025 року позов задоволено.
Додатковим рішенням Сквирського районного суду Київської області рішення від 25 серпня 2025 року клопотання позивачів про стягнення судових витрат задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивачів судові витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 33 600,00 грн кожному.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, 09 вересня 2025 року відповідач направив апеляційну скаргу, у якій зазначив, що оскаржувані рішення вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.
У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нові рішення, якими відмовити у задоволенні позову та клопотання про стягнення судових витрат у повному обсязі. Також просив вирішити питання про розподіл судових витрат.
02 грудня 2025 року до апеляційного суду від позивачів направлено відзив на апеляційну скаргу, в якому останні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін. 
10 грудня 2025 року до апеляційного суду від відповідача надійшла відповідь на відзив. 
У судове засідання, призначене на 05 березня 2026 року з`явилася представник відповідача, апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити. 
Інші сторони не з`явилися, про розгляд справи належним чином повідомлялися, від позивачів надійшла спільна заява, в якій просили проводити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності. 
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції в ході розгляду справи, 07.05.2024 приблизно о 21:10 водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Peugeot 5008 д.н.з. НОМЕР_1 , рухався біля будинку 28 по вулиці Ювілейна в с. Шамраївка Білоцерківського району Київської області в бік цукрового заводу здійснив наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перетинав проїзну частину з права наліво відносно напрямку руху водія, у результаті ОСОБА_4 загинув на місці пригоди.
За фактом пригоди ГУ НП в Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024110000000266.
Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції Малащуком Є.В. про закриття кримінального провадження від 25.06.2024, кримінальне провадження №12024110000000266, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито за відсутністю в діянні водія складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 24-28).
Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 від 09.05.2024 видано Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис № 1003 (а.с. 29).
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками померлого ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 від 28.08.1982, актовий запис №22 (а.с. 32).
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Peugeot 5008», р.н. НОМЕР_4 , на момент пригоди, яка мала місце 07.05.2024 була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ5145238 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с. 51).
Згідно копії Довідки № 108 виданої 22.05.2024 Сквирською міською радою, на день смерті ОСОБА_4 до складу його сім`ї входили: батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 48).
Згідно копії Довідки № 107 виданої 22.05.2024 Сквирською міською радою, що до дня смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були на його утриманні (а.с. 47).
28.05.2024 представник позивачів повідомив ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про настання події та подав заяви про страхове відшкодування (а.с. 52,53,54).
Також, у матеріалах цивільної справи наявні копії угод про узгодження страхового відшкодування, укладені 17.06.2024 між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та позивачами (а.с. 59,60).
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги дійшов переконання, що позивачі перебували на утриманні свого сина - ОСОБА_4 . Суд виснував, що в даному страховому випадку, загальна сума заявленого страхового відшкодування становить 384 000,00 грн (48 000 грн моральної шкоди для батька + 48 000,00 грн моральної шкоди для матері + 144 000,00 грн витрати годувальника для батька + 144 00,00 грн втрати годувальника для матері = 384 000,00 грн), що перевищує 320 000,00 грн страхової суми. Відповідач виплатив позивачам 96 000,00 грн, отже залишається невиплаченою шкода у розмірі 224 000 грн, яку суд першої інстанції вирішив стягнути на користь позивачів у рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника, а саме: по 112 000 грн кожному.
Як убачається з апеляційної скарги, її доводи фактично повторюють позицію апелянта, заявлену ним в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:
«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»
З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта щодо відсутності факту перебування позивачів на утриманні загиблого з наступних міркувань:
Зміст статті 1200 ЦК України свідчить про те, що право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №577/1316/20.
Як свідчать матеріали справи позивачі є особами пенсійного віку, а отже, є непрацездатними в розумінні Закону.
За приписами ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. 
Таким чином в контексті розгляду питання щодо наявності права на отримання відшкодування, сама лише наявність права позивачів на одержання від сина утримання вже надає їм право на отримання відшкодування. 
Відхиляючи доводи відповідача в частині достатності доходів позивачів колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц в якому зазначено, що отримання батьками доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить про те, що вони не потребують матеріальної допомоги. 
Матеріали справи містять беззаперечні докази потреби позивачів у допомозі через стан здоров`я. Зокрема, наявні виписки з медичних карт, які підтверджують наявність у позивачів тяжких хронічних захворювань, які вимагають постійного медикаментозного лікування та нагляду лікарів, що тягне за собою значні витрати, які не покриваються розміром їхніх пенсій. 
Твердження апелянта щодо фіктивності цих документів, за відсутності відповідних доказів, є лише припущенням, яке спростовується наявними в матеріалах справи документами з печатками медичних закладів та підписами лікарів.
Також колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції належним чином під час розгляду справи дослідив докази у їх сукупності, зокрема довідки Сквирської міської ради про склад сім`ї та факт перебування на утриманні, а також показання свідка, яка підтвердила, що син постійно допомагав батькам матеріально та фізично.

Користуючись своїми процесуальними правами, позивачі подали в суді першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивачів витрат на правову допомогу.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне: 
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання.
При цьому, частиною восьмою цієї ж статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції позивачами було надано копії наступних документів: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 21.05.2024 №Ж1240, укладений між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «АВТОПОМІЧ» в особі керуючого Мелеха Д.О., та ОСОБА_1 ; додаток №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 21.05.2024 №Ж1240 з об`ємом та вартістю послуг адвокатського об`єднання; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання професійної правничої допомоги; договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 21.05.2024 №Ж1239, укладений між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «АВТОПОМІЧ» в особі керуючого Мелеха Д.О., та ОСОБА_2 ; додаток №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 21.05.2024 №Ж1239 з об`ємом та вартістю послуг адвокатського об`єднання; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання професійної правничої допомоги.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18). 
Доводи апелянта стосовно недоведеності витрат на правову допомогу через відсутність акту виконаних робіт колегія суддів відхиляє.
Безумовно, під час вирішення питання щодо стягнення правової допомоги акт виконаних робіт має значення для встановлення кількості виконаних адвокатом робіт, їх виду, вартості таких робіт та часу витраченого на їх виконання. Водночас долучений позивачами детальний опис робіт містить всю необхідну інформацію, яка в повній мірі надає можливість здійснити оцінку виконаних адвокатом робіт. 
За таких обставин, суд першої інстанції ухвалюючи додаткове рішення дійшов до правомірного висновку щодо підтвердження належними доказами обсягу наданої адвокатом правничої допомоги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни основного та додаткового рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 серпня 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 25 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

К.П. Приходько