ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 р. 	Справа № 520/14199/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/14199/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Харківській області Державної податкової служби України   
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС в Харківській області (далі – ГУ ДПС в Харківській області, відповідач, апелянт), в якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті ГУ ДПС у Харківський області про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості від 15.05.2024 року №0656117-2405-2035-UA63120250000081463 на суму 334652.50 гривень за період 2022 рік щодо об`єкту та від від 14.05.2024 року №0646195-2405-2035-UA63120250000081463 на суму 344949.50 гривень за період 2023 рік щодо об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 по справі № 520/14199/25 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення прийняте ГУ ДПС у Харківський області від 15.05.2024 року №0656117-2405-2035-UA63120250000081463 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання на суму 334652,50 гривень за період 2022 рік, за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення прийняте ГУ ДПС у Харківський області від 14.05.2024 року №0646195-2405-2035-UA63120250000081463 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання на суму 344949,50 гривень за період 2023 рік, за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6796,00 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наполягає на правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єктів, які перебувають у власності фізичних осіб, нараховується контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Апелянт вказує, що об`єкт нерухомості, який належить позивачу, у Реєстрі обліковувався як єдиний об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 5148,5 кв.м без визначення його конкретного підтипу чи категорії, а тому у контролюючого органу були відсутні правові та фактичні підстави для застосування зниженої ставки 0,5 відсотка, передбаченої рішеннями Солоницівської селищної ради для окремих видів будівель. Також апелянт зазначає, що технічні паспорти, надані позивачем, не є технічними паспортами на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 2104700563220, оскільки стосуються окремих приміщень, які в подальшому були об`єднані в єдиний комплекс.
Зауважує, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України №1952-IV є достовірними та підлягають використанню контролюючим органом до моменту внесення до них відповідних змін, а тому ГУ ДПС діяло в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, використовуючи саме офіційні реєстраційні дані. Додатково апелянт вказує, що позивачем не подавалася форма №20-ОПП щодо використання спірного майна у власній підприємницькій діяльності, а у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування місцем провадження діяльності зазначено м. Харків, що, на думку апелянта, також свідчить про відсутність належного підтвердження функціонального використання спірного об`єкта за тим призначенням, яке могло б бути підставою для застосування ставки 0,5 відсотка. 
Зважаючи на викладене, апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень є помилковими.
У поданому до суду відзиві на апеляційну скаргу, позивач наполягає на правомірності висновків суду першої інстанції про те, що при винесенні спірних податкових повідомлень - рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 та 2023 роки, визначивши ставку податку до належного позивачу нерухомого майна у розмірі 1% без належного на те обґрунтування та законних підстав, податковий орган допустив втручання у майнові права позивача. Вказує, що така ставка не відповідає рішенням Солоницівської селищної ради, якими встановлено ставки та пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоницівської селищної ради на 2022, 2023 роки. 
Зауважила, що спірні об`єкти нерухомого майна не використовуються нею у підприємницькій діяльності, а передаються в оренду як фізичною особою, що підтверджується договорами оренди, наданими до матеріалів справи.
Крім того, у матеріалах справи містяться належні та допустимі докази щодо кожного об`єкта нерухомості, зокрема правовстановлюючі документи, витяги з Державного реєстру речових прав та технічні паспорти, які підтверджують технічні характеристики та функціональне призначення відповідних будівель і споруд.
Додатково зазначила, що при визначенні податкового зобов`язання за 2024 рік контролюючим органом вже було здійснено правильний розрахунок податку з урахуванням цільового призначення об`єктів нерухомості, що свідчить про наявність у відповідача можливості здійснити аналогічний правомірний розрахунок і за 2022–2023 роки.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
Позивачу на праві приватної власності, належить об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 5148.5 кв.м, що зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Ларисою Вікторівною у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером 2104700563220.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про призначення будівель, що підтверджує також Витяг з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкт, міститься деталізована інформація та опис об`єкта, який належить позивачу за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка місця розташування - кадастровий номер: 6322056501:00:000:0573), а саме: Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 5148.5, Опис: - нежитлова адміністративна будівля літ «А-2», загальною площею 525,80 кв.м; - нежитлова будівля адміністративно-виробничого призначення літ. « 2А-2», загальною площею 515,10 кв.м; - нежитлова виробнича будівля (цех) літ. «Б», загальною площею 66,30 кв.м; - нежитлова будівля (прохідна) літ. « 2Б-1», загальною площею 11,40 кв.м; - нежитлова виробнича будівля (цех фасування) літ. «В-1», загальною площею 895,00 кв.м.; - нежитлова виробнича будівля (цех) літ. «В», загальною площею 126,10 кв.м.; -нежитлова виробнича будівля (цех) літ. «Г», загальною площею 104,60 кв.м.; -нежитлова будівля (гараж) літ. «Д», загальною площею 80,90 кв.м.; -нежитлова будівля (склад) літ. «Ж», загальною площею 171,20 кв.м.; -нежитлова будівля (склад) літ. «З», загальною площею 69,80 кв.м.; -нежитлова будівля (склад) літ. «П», загальною площею 422,10 кв.м.; -нежитлова будівля (склад) літ. «Р», загальною площею 114,80 кв.м.; -нежитлова будівля (водонапірна башта) літ. «Ф», загальною площею 26,40 кв.м.; -нежитлова виробнича будівля (цех) літ. «Ц-1», загальною площею 854,00 кв.м.; -споруда відстійнику літ. «К»; -споруда (зливна яма) літ. «Щ»; -споруди каналізаційної насосної станції літ. « 2В» та « 2Г»; -нежитлова будівля (склад) літ. «Я-1», загальною площею 1165,00 кв.м.; -навіс літ. «Н»; -навіс літ. «Х»; -навіс літ. « 2Д»; -навіс літ. « 2Е»; -навіс літ. « 2И»; -навіс літ. « 2К»; -навіс літ. « 2Л»; -ворота №№1,5,7,14,20,21; -хвіртки №№2,4,10,12,17,25; -огорожа (паркан) №№3, 6, 8, 9, 11, 13, 15, 16,18, 19, 22, 23, 24 .
Право власності на вказані нежитлові будівлі підтверджено відповідними правовстановлюючими документами.
В автоматичному режимі контролюючим органом нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовано податкові повідомлення-рішення на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 - 2023 роки, а саме: ППР від 15.05.2024 № 0656117-2405-2035-UA63120250000081463 у сумі 334652,5 грн (за 2022 рік), від 14.05.2024 № 0646195-2405-2035- UA63120250000081463 у сумі 344949,5 грн (за 2023 рік).
Позивач, не погоджуючись зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом протиправно застосовано ставку податку у розмірі 1 % до належного позивачу об`єкта нерухомості, тоді як наявні у справі докази підтверджували склад, призначення та характеристики окремих будівель і споруд, а також необхідність врахування рішень Солоницівської селищної ради від 14.07.2021 №08 та від 07.06.2022 №10, якими для відповідних категорій об`єктів встановлено інші ставки податку та пільги. Суд також виходив з того, що відповідач не врахував документи, подані позивачем під час звірки, не довів правомірності застосування саме ставки 1% та, всупереч вимогам ПК України, фактично визначив розмір податкового зобов`язання на власний розсуд, у зв`язку з чим дійшов висновку про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі по тексту -ПК України).
Згідно з пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За визначенням, наведеним у ст.265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1п. 266.1 ст.2 61 ПК України).
Як встановлено положеннями пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що контролюючим органом на підставі інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно було проведено нарахування податку на нерухоме майно ОСОБА_1 за 2022, 2023 роки по належному їй на праві власності об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 5148,5 кв.м, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .
При визначенні розміру спірного податку контролюючий орган керувався рішеннями Солоницівської селищної ради від 14.07.2021 № 08 та від 07.06.2022 № 10, якими встановлено ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоницівської селищної ради на 2022, 2023 роки.
Так, зі змісту Додатків № 1 до рішень Солоницівської селищної ради від 14.07.2021 №08 та від 07.06.2022 №10 колегією суддів встановлено, що для об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, у 2022 та 2023 роках визначено наступні ставки податку:
- будівлі офісні, серед яких, зокрема: адміністративно-побутові будівлі промислових підприємств, будівлі для конторських та адміністративних цілей: 0,5%;
- будівлі промислові та склади, серед яких, зокрема: будівлі підприємств харчової промисловості – 0%; склади спеціальні товарні – 0,25%; склади та сховища універсальні – 0,25%; склади та сховища інші – 0,25%;
- гаражі наземні – 0,15%.
Згідно з абзацом 7 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Згідно з пунктом 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Класифікатор забезпечує уніфікацію об`єктів нерухомості за функціональним призначенням та містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою.
Визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.
При цьому, колегія суддів зазначає, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі – Реєстр) та правовстановлюючими документами, на позивача зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: - нежитлова адміністративна будівля літ «А-2», загальною площею 525,80 кв.м; - нежитлова будівля адміністративно-виробничого призначення літ. « 2А-2», загальною площею 515,10 кв.м; - нежитлова виробнича будівля (цех) літ. «Б», загальною площею 66,30 кв.м; - нежитлова будівля (прохідна) літ. « 2Б-1», загальною площею 11,40 кв.м; - нежитлова виробнича будівля (цех фасування) літ. «В-1», загальною площею 895,00 кв.м; - нежитлова виробнича будівля (цех) літ. «В», загальною площею 126,10 кв.м; - нежитлова виробнича будівля (цех) літ. «Г», загальною площею 104,60 кв.м; - нежитлова будівля (гараж) літ. «Д», загальною площею 80,90 кв.м; - нежитлова будівля (склад) літ. «Ж», загальною площею 171,20 кв.м; - нежитлова будівля (склад) літ. «З», загальною площею 69,80 кв.м; - нежитлова будівля (склад) літ. «П», загальною площею 422,10 кв.м; - нежитлова будівля (склад) літ. «Р», загальною площею 114,80 кв.м; - нежитлова будівля (водонапірна башта) літ. «Ф», загальною площею 26,40 кв.м; - нежитлова виробнича будівля (цех) літ. «Ц-1», загальною площею 854,00 кв.м; - нежитлова будівля (склад) літ. «Я-1», загальною площею 1165,00 кв.м; - споруда відстійнику літ. «К»; -споруда (зливна яма) літ. «Щ»; - споруди каналізаційної насосної станції літ. « 2В» та « 2Г»; - навіс літ. «Н»; - навіс літ. «Х»; - навіс літ. « 2Д»; - навіс літ. « 2Е»; - навіс літ. « 2И»; - навіс літ. « 2К»; - навіс літ. « 2Л»; - ворота №№ 1,5,7,14,20,21; - хвіртки №№ 2,4,10,12,17,25; - огорожа (паркан) № 3,6,8,9,11,13,15,16,18,19,22,23,24.
Отже, з наведеного слідує, що позивачу належить не один однорідний об`єкт, а сукупність різних за функціональним призначенням об`єктів нежитлової нерухомості, які для цілей оподаткування підлягають розмежуванню за типами.
Зокрема, до складу належного позивачу майна входять такі типи нежитлової нерухомості:
будівлі офісного та адміністративного призначення: нежитлова адміністративна будівля літ. «А-2»; нежитлова будівля адміністративно-виробничого призначення літ. «2А-2»;
будівлі промислового призначення: нежитлові виробничі будівлі (цехи) літ. «Б», «В», «Г», «Ц-1»; нежитлова виробнича будівля (цех фасування) літ. «В-1»;
складські будівлі: нежитлові будівлі (склади) літ. «Ж», «З», «П», «Р», «Я-1».
гараж: нежитлова будівля (гараж) літ. «Д»;
допоміжні та інженерні об`єкти: прохідна літ. «2Б-1»; водонапірна башта літ. «Ф»; споруда відстійнику літ. «К»; споруда (зливна яма) літ. «Щ»; споруди каналізаційної насосної станції літ. «2В» та «2Г»; навіси; ворота, хвіртки, огорожа.
Колегія суддів зазначає, що згаданими вище рішеннями Солоницівської селищної ради від 14.07.2021 №08 та від 07.06.2022 №10 прямо встановлено ставки податку щодо тих видів нежитлових будівель, які входять до складу належного позивачу нерухомого майна, а саме: адміністративно-побутових та адміністративних будівель — 0,5 %, складських будівель — 0,25 %, гаражів — 0,15 %.
Отже, наявність у складі спірного майна об`єктів, найменування та функціональне призначення яких відповідають класифікації, наведеній у зазначених рішеннях органу місцевого самоврядування, свідчить про наявність правових підстав для застосування до таких об`єктів саме ставок податку, визначених цими рішеннями.
Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваних ППР, при визначенні податку щодо спірного об`єкта нерухомості відповідачем застосовано єдину ставку у розмірі 1 %, без урахування функціонального призначення окремих будівель та ставок, встановлених рішеннями Солоницівської селищної ради.
Щодо визначення функціонального призначення належних позивачу будівель промислового призначення, а саме нежитлових виробничих будівель (цехів) літ. «Б», «В», «Г», «Ц-1» та нежитлової виробничої будівлі літ. «В-1» (цех фасування), колегія суддів зазначає таке.
Позивач стверджує, що вказані будівлі належать до будівель харчової промисловості, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії технічних паспортів від 03.03.2020, зокрема: на виробничий цех літ. «Б» (а.с. 74–76), нежитлову будівлю літ. «В-1» (цех фасування) (а.с. 80–82), виробничий цех літ. «В» (а.с. 83–85), виробничий цех літ. «Г» (а.с. 86–88), а також цех морепродуктів літ. «Ц-1» (а.с. 107–109).
Аналіз вказаних документів свідчить, що спірні об`єкти нерухомого майна є виробничими будівлями, функціональне призначення яких безпосередньо пов`язане із здійсненням діяльності у сфері харчової промисловості, зокрема виготовленням та фасуванням харчової продукції (ковбасний цех, цех фасовки, цех морепродуктів).
Характер та склад приміщень (холодильники, коптильні, виробничі цехи, склади сировини та готової продукції, посолочні камери, склад спецій, кімнати розморозки, лабораторії тощо) об`єктивно підтверджують використання зазначених будівель у межах технологічного процесу переробки харчової сировини.
При цьому встановлене за технічною документацією функціональне призначення зазначених будівель як об`єктів харчової промисловості додатково узгоджується з видами економічної діяльності, передбаченими ДК 009:2010, зокрема класами 10.11, 10.13 та 10.20, що підтверджує використання цих об`єктів у межах технологічного процесу харчового виробництва.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказані об`єкти нерухомості за своїми технічними характеристиками, функціональним призначенням та фактичним використанням відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 відносяться до класу 1251 «Будівлі промисловості», зокрема виробничих будівель харчової промисловості.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган повинен був врахувати належність таких об`єктів до будівель промисловості, а саме виробничих будівель харчової промисловості.
Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи та складські приміщення промислових підприємств, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.
Крім того, рішеннями Солоницівської селищної ради від 14.07.2021 року № 08 та від 07.06.2022 № 10 для об`єктів нерухомого майна, що відносяться до будівель харчової промисловості, встановлено ставку податку у розмірі 0%.
Разом з цим, з наявного в матеріалах справи розрахунку податку на нерухоме майно вбачається, що контролюючим органом до спірних об`єктів застосовано ставку податку у розмірі 1%.
При цьому, обрання такої ставки податку було зумовлено помилковим віднесенням зазначених об`єктів нерухомості до іншої категорії нежитлових будівель, що не відповідає їх фактичному функціональному призначенню.
Колегія суддів зазначає, що таких висновків відповідач дійшов без належного дослідження технічної документації на об`єкти нерухомого майна, обмежившись формальними відомостями, наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що визначення приналежності будівлі до відповідного класу здійснюється на підставі сукупності доказів, зокрема технічних паспортів, експлікацій приміщень, їх функціонального призначення та фактичного використання, з урахуванням класифікаційних ознак, визначених Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000.
Доводи апелянта про те, що надані позивачем технічні паспорти не стосуються об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 2104700563220, колегія суддів відхиляє, оскільки такі технічні паспорти складені щодо окремих будівель, які прямо входять до складу зареєстрованого за цим номером комплексу нерухомого майна та ідентифікуються за літеральними позначеннями, площею і видом у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Об`єднання будівель у єдиний комплекс не змінює їх правової та функціональної природи та відповідної ставки податку.
До того ж, не відображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо цільового призначення належних позивачу нежитлових будівель, не наділяють його правом на власний розсуд, без законного на те обґрунтування визначати будь-яку ставку податку.
Посилання апелянта на неподання позивачем форми №20-ОПП та зазначення іншого місця провадження діяльності є безпідставними, оскільки такі обставини не впливають на визначення функціонального призначення об`єктів нерухомості. Крім того, як стверджує позивач (що підтверджено наданими до суду доказами) спірне майно передається нею в оренду, а не використовується у власній господарській діяльності, що виключає відповідний обов`язок декларування.
Отже, ГУ ДПС в Харківській області необґрунтовано кваліфіковано нежитлову власність позивача в якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1%, у той час як до вказаних будівель повинні застосовуватися ставки податку у 2022, 2023 роках диференційовано, залежно від їх виду, технічних характеристик, функціонального призначення та фактичного використання, а саме: до адміністративних та адміністративно-побутових будівель — 0,5%, до складських будівель — 0,25%, до гаража — 0,15%, тоді як виробничі будівлі харчової промисловості, зокрема цехи, цех фасування та цех морепродуктів, взагалі не є об`єктом оподаткування, а відтак щодо них підлягає застосуванню ставка 0%.
Натомість відповідач, не здійснивши належного розмежування належних позивачу об`єктів нерухомого майна за їх типами та не врахувавши ставки, прямо встановлені рішеннями Солоницівської селищної ради від 14.07.2021 №08 та від 07.06.2022 №10, безпідставно застосував єдину ставку 1% до всього комплексу нерухомого майна, чим неправильно визначив суму податкових зобов`язань позивача за 2022 та 2023 роки. 
Колегія суддів враховує, що наведені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях розрахунки податкових зобов`язань не містять належної деталізації щодо площі кожного окремого, належного позивачу об`єкта нерухомості, застосованої до нього ставки податку та конкретного розміру нарахувань по кожному виду будівель.
У зв`язку з чим, неможливо встановити, яка саме частина визначених позивачу податкових зобов`язань нарахована протиправно, а яка могла б вважатися правомірною з урахуванням диференційованих ставок податку, встановлених рішеннями Солоницівської селищної ради, а також відсутності об`єкта оподаткування щодо виробничих будівель харчової промисловості.
При цьому колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.04.2021 у справі №826/13633/17, відповідно до якого визначення об`єкта оподаткування та розрахунок грошових зобов`язань належить до повноважень контролюючого органу, тоді як суд не може підміняти собою податковий орган та самостійно здійснювати такий розрахунок.
За таких обставин, з огляду на неможливість виокремити у межах спірних нарахувань правомірну та неправомірну частини податкових зобов`язань, колегія суддів дійшла висновку, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 15.05.2024 №0656117-2405-2035-UA63120250000081463 та від 14.05.2024 №0646195-2405-2035-UA63120250000081463 є протиправними та підлягають скасуванню в повному обсязі.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року по справі № 520/14199/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін