ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/6136/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі Систук Валентини Мефодіївни на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 ( суддя Кармазина Т.М.) в адміністративній справі №340/6136/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернулась до суду з позовом, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування і не виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 за період з 01 травня 2023 року по 25 травня 2023 року включно;
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 , за період 01 травня 2023 року по 25 травня 2023 року включно, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх”.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.04.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 було сповіщено ОСОБА_1 про те, що її чоловік ОСОБА_2 24.04.2023 року неподалік с. Богданівка Донецької області під час виконання бойового завдання із захисту України після бойового зіткнення з противником та перевірки особового складу виявився відсутнім. Станом на 27.04.2023 року рахується зниклим безвісти за особливих обставин. З метою отримання належного ОСОБА_2 грошового забезпечення, позивач подала до ВЧ НОМЕР_2 відповідну заяву та необхідні документи. Також вказує, що 25 травня 2023 року Олександрійським відділом ДРАЦС видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . 26.05.2023 року командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ №146 про виключення солдата ОСОБА_2 зі списків особового складу частини. У червні 2023 року відповідачем нараховано та виплачено належне її чоловікові грошове забезпечення за дванадцять днів квітня, а саме, по 30 квітня 2023 року включно. 23.12.2024 року позивачка звернулась до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою, у якій просила вжити заходів щодо нарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_2 їй грошового забезпечення, належного її загиблому чоловікові за дні в травні 2023 року, до оголошення його померлим. На своє звернення позивачка отримала лист ВЧ НОМЕР_2 від 24.03.2025 року № 1264/462, відповідно до якого їй повідомлено, що за даними фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_2 нарахування всього належного грошового забезпечення було проведено за період з моменту зарахування солдата ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 до останнього дня місяця, в якому він загинув. Належні нарахування були здійснені на користь дружини загиблого військовослужбовця ОСОБА_1 в червні 2023 року по 30 квітня 2023 року включно. Нарахування і виплата грошового забезпечення здійснені відповідно до чинного законодавства. На думку позивача, в діях військової частини НОМЕР_2 вбачається протиправна бездіяльність, що полягає у ненарахуванні та невиплаті грошового забезпечення, належного її загиблому чоловікові за період з 01.05.2023 р. по 25.05.2023 р., до оголошення його померлим (дати складення актового запису про смерть).
Кіровоградський окружний адміністративний суд у рішенні від 24.12.2025 року дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки, з огляду на норми законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин у відповідача були відсутні підстави для виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.05.2023 по 25.05.2023, оскільки останній загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть, а також зазначено у наказі військової частини від 26.05.2023 №146.
З апеляційною скаргою звернулася позивачка.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити вимоги адміністративного позову.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
Апеляційним переглядом справи встановлено, ОСОБА_1 є вдовою після загибелі чоловіка – ОСОБА_2 , військовослужбовця Збройних Сил України, який проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 у період з 19 квітня 2023 року по 24 квітня 2023 року.
Перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 06.10.2001. (а.с.9).
Відповідно до сповіщення сім`ї від 27.04.2023 №227 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено ОСОБА_1 про те, що її чоловік стрілець-помічник гранатометника 1 механізованого відділення 1механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_2 24.04.2023 р. неподалік села Богданівка Донецької області під час виконання бойового завдання із захисту України після бойового зіткнення з противником та перевірки особового складу виявився відсутній. (а.с.9зв.).
Таким чином, солдат ОСОБА_2 , з 24.04.2023 вважався зниклим безвісти.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.05.2023 №627 “Про результати службового розслідування за фактом загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 ” службове розслідування було завершено та службовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_2 24.04.2023 отримав бойові поранення та травмування несумісні з життям, смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.10-11).
Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.05.2023 видано свідоцтво про смерть в якому зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12зв.).
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.05.2023 №146 солдата ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.12).
Відповідно до вказаного наказу наказано:
- виплатити членам сім`ї допомогу на поховання в розмірі 12945,00 грн;
- виплатити надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 відсотків до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років, щомісячну премію у розмірі 523 відсотків посадового окладу за період часу з 19.04.2023 по 30.04.2023;
- виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у розмірі 21657,98 грн.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, що у червні 2023 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено належне її чоловікові грошове забезпечення за період з 19.04.2023 по 30.04.2023.
В подальшому, позивач 23.12.2024 звернулась до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою, у якій просила вжити заходів щодо нарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_2 їй грошового забезпечення, належного її загиблому чоловікові за дні в травні 2023 року до оголошення його померлим (а.с.13).
Листом від 24.03.2025 р. №1264/462 військовою частиною НОМЕР_2 повідомлено позивача про те, що за даними фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 нарахування всього належного грошового забезпечення проведено за період з моменту зарахування солдата
ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини до останнього дня місяця в якому він загинув, як це передбачено законодавством. Належні нарахування здійсненні на користь дружини в червні 2023 року по 30 квітня 2023 року включно (а.с.14).
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в подальшому - Закон 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Стаття 9 Закон 2011-ХІІ — встановлює базове право на збереження виплат грошового забезпечення за сім`ями зниклих безвісти до моменту виключення їх зі списків особового складу.
Постанова Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 — це профільний документ («Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців...»). 
Пункт 7 Постанови № 884, чітко вказує, що виплата здійснюється до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Наказ Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (Розділ XXX) — внутрішній порядок, який деталізує процедуру нарахування виплат родинам зниклих безвісти та порядок подання заяви.
Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» — визначає сам правовий статус особи та права членів її сім`ї на соціальний захист.
Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що виплата щомісячного грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, які зникли безвісти, здійснюється до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Військовослужбовці починають отримувати грошове забезпечення з дня зарахування до списків особового складу військової частини та вступу до виконання обов`язків.
Підставою для нарахування грошового забезпечення є наказ командира частини про зарахування до списків, призначення на посаду та вступ до виконання обов`язків.
Повертаючись до обставин справи, слід зазначити, оскільки ОСОБА_2 був виключений зі списків ВЧ лише 26.05.2023, сім`я має право на отримання грошового забезпечення за весь час перебування у статусі зниклого безвісти, включаючи період з 01.05.2023 року по 25.05.2023 року.
Позиція відповідача будується на доводах щодо впливу дати загибелі, що є неправомірним та необґрунтованим, з огляду на те, що хоча в наказі зазначена дата загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 , нарахування щомісячних виплат триває до моменту офіційного наказу про виключення зі списків частини.
Щомісячні виплати припиняються з дня, наступного за днем виключення зі списків в даному випадку — з 27.05.2023 року.
Таким чином, якщо військова частина відмовляється виплачувати грошове забезпечення за травень 2023 року, мотивуючи це датою загибелі у квітні, це є протиправним, оскільки право на ці виплати зберігається до офіційного виключення зі списків особового складу.
Крім того, колегія суддів також звертає увагу, що статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин (до яких належать і воєнні дії), підтверджується такими основними документами:
витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (головний документ, який підтверджує правовий статус особи та дає право родичам на соціальні гарантії та виплати)
сповіщення сім`ї (документ, який видається ТЦК та СП, в якому офіційно зазначається дата та обставини зникнення
витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки за фактом зникнення обов`язково відкривається кримінальне провадження, цей витяг підтверджує, що правоохоронні органи проводять розшук. 
Відповідно до законодавства України, висновок службового розслідування про загибель не скасовує статус зниклого безвісти автоматично, доки не виконана одна з двох умов:
державна реєстрація смерті (отримання свідоцтва про смерть) 
рішення суду про встановлення факту смерті або оголошення особи померлою (якщо тіла немає, але висновок службового розслідування та свідки підтверджують загибель).
Таким чином, враховуючи обставини справи, стверджувати, що ОСОБА_2 був безвісно відсутнім підстави відсутні.
Як вже зазначалося вище, військова частина виключає особу зі списків особового складу на підставі наказу. 
Якщо в наказі написано «виключити у зв`язку із загибеллю», це є підставою для припинення виплат грошового забезпечення з дати виключення, у даній справі - 26.05.2023року (ас12).
У проміжку між датою фактичної події (24.04.2023) та датою виключення зі списків (26.05.2023) ОСОБА_2 юридично вважався таким, що перебуває в розпорядженні або зник безвісти. Те, що службове розслідування пізніше «довело» загибель заднім числом, не позбавляє родину права на виплати за цей травневий період (ас10,11).
Підсумовуючи, висновки за спірними правовідносинами є наступними.
Виплата грошового забезпечення за травень 2023 року має бути здійснена, оскільки юридичний зв`язок військового ОСОБА_2 з ВЧ НОМЕР_2 тривав до 26.05.2023 року. 
Навіть якщо службове розслідування встановило дату загибелі 24.04.2023року, Постанова № 884 зобов`язує ВЧ НОМЕР_2 платити грошове забезпечення до фактичної дати наказу про виключення (26.05.2023), оскільки до цього моменту юридично особа перебувала у списках ВЧ.
Додатково слід звернути увагу на наступне, якщо частина посилається на те, що «він уже був мертвий у травні згідно з розслідуванням», така позиція військової частини у цьому випадку є неправомірною і суперечить чинному законодавству. 
Висновок службового розслідування є лише підставою для видання наказу, при цьому, права та обов`язки (зокрема фінансові) припиняються саме датою наказу про виключення, а не датою події, яка в ньому описана.
Таким чином, дата фактичної загибелі (24.04.23) не скасовує виплати до дати виключення зі списків (26.05.23), оскільки пріоритетними є положення Постанови КМУ №884 (п. 7), який чітко вказує: «Виплата грошового забезпечення здійснюється... до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини». 
Закон не містить винятку щодо «дати смерті, встановленої розслідуванням».
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, зі скасуванням рішення суду.
Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 в адміністративній справі №340/6136/25 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування і не виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 за період з 01 травня 2023 року по 25 травня 2023 року включно.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 , за період 01 травня 2023 року по 25 травня 2023 року включно, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх”.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 2 422,50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 20 березня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 24 березня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова