Провадження № 2/537/699/2026
Справа № 536/2241/25

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2026 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:
головуючої судді Мартишевої Т.О.,
за участю секретаря Антохіної Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кременчук у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ВВС-Факторинг» звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №8765378 від 27.02.2020 року у розмірі 4 600 грн, збитки завдані інфляцією у розмірі 803 грн 84 коп. та три проценти річних у розмірі 208 грн 70 коп., понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що27.02.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія«АРАГОН» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 8765378. Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 2000 грн строком на 19 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до закінченнястроку на який видавався кредит. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн, шляхом перерахування грошових коштів останній, що підтверджується інформаційною довідкою-підтвердженням. 
21.07.2020 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 21/07.2020 , відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором. 
Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов?язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена. Загальна сума заборгованості станом на 21.08.2020 року за Кредитним договором становить 4600 грн, яка складається з: 3608 грн - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги; 992 грн - сума нарахованих відсотків станом на 21.08.2020 року. Відповідальність за порушення грошового зобов?язання становить: 803 грн 84 коп. - збитки завдані інфляцією за період із 21.08.2020 по 24.02.2022 року; 208 грн 70 коп.- три проценти річних від простроченої суми за період із 21.08.2020 по 24.02.2022 року.
Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та заборгованість за договором не погашає, представник позивача звернувся до суду за захистом прав ТОВ «ВВС-Факторинг».
Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2025 дана позовна заява, відповідно до ст. 31 ЦПК України, передана за підсудністю на розгляд до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області.
Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20 січня 2026 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
02 лютого 2026 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_1 в якому остання просила суд застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог та відмовити ТОВ «ВВС-Факторинг» у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, щопротягом усього періоду після укладення договору останньою не здійснювались жодні платежі, борг нею не визнавався, додаткові угоди не укладались, дії, які могли б свідчити про переривання або поновлення строку позовної давності, не вчинялись.
З вищезазначеного відзиву вбачається, що відповідач ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується даними відзиву, відповідно до якого особа з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 зареєстрована в системі «Електронний суд» під прізвищем « ОСОБА_3 ».
Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у відсутність представника, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату та час його проведення була повідомлена належним чином.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами по справі, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про електрону комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1ст. 5 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 6 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Тобто, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
У ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію" визначено порядок укладення електронного договору, зокрема пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 27 лютого 2020 року між ТОВ "Фінансова компанія «Арагон» та ОСОБА_1 було укладено Договір №8765378 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов?язується надати Позичальнику кредит у сумі 2000 гривень (далі - кредит) на засадах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та всі інші платежі на умовах, визначених цим Договором. (п. 2.1. розділу 2 «Предмет Договору»).
Відповідно до п. 3.1.-3.3. розділу 3 «Строки в Договорі, порядок та умови надання кредиту» договору, кредит надається строком на 19 днів до 17 березня 2020 року (включно) від дати отримання Позичальником кредиту, але не більше 30 днів. Позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк визначений п. 3.1. цього Договору Кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок платіжної карти Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі у Особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.
Пунктами 4.1. та 4.4. розділу 4 «Плата за користування кредитом та механізм розрахунків» договору, щоденна плата за користування кредитом (проценти) становить 1.6% (плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 584% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом). Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення, крім випадку передбаченого п. 4.6. цього Договору. У випадку дострокового погашення кредиту, нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, враховуючи день погашення.Деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості кредиту та графіку погашення заборгованості зазначена у Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору.
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 погодилась на укладення кредитного договору №8765378 від 27 лютого 2020 року, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором U798571, що підтверджується довідкою щодо ідентифікації Позичальника в системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» від 27.02.2020, з якої вбачається клієнт ОСОБА_2 , з якою кредитний договір №8765378 від 27 лютого 2020 року ідентифікована товариством, акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор U798571; час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику 27 лютого 2020 року; номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор 380982121241.
Сторони узгодили графік платежів, що є додатком № 1 до кредитного договору №8765378 від 27 лютого 2020 року, який підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором,
У Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Положеннями статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Це означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки не буде доведено протилежне.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач не оспорювала правочин та не надала суду доказів, які б спростовували факт його укладення.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Такий спосіб підтвердження є належним і допустимим доказом укладення спірних правочинів між сторонами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету укладання кредитних договорів було б технічно неможливим.
Матеріали справи не містять доказів протилежного, а відповідач таких доказів не надала, що відповідно до статей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України є її процесуальним обов`язком.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19) та від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Судова практика у цій категорії справ є сталою.
Таким чином, позичальниця, укладаючи кредитний договір, повністю усвідомлювала його умови та своїм електронним підписом підтвердила, що діяла свідомо, добровільно і вільно обирала контрагента та умови договору.
Як встановлено судом, зобов`язання згідно кредитного договору №8765378 від 27 лютого 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Арагон`виконало у повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів ОСОБА_1 в розмірі 2 000 грн за реквізитами платіжної картки відповідача № НОМЕР_2 , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "Платежі онлайн" від 18 серпня 2025 року № 342/08.
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором№8765378 від 27 лютого 2020 року, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених договором. Водночас відповідач неналежно виконує свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 3608 грн.
21 липня 2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ТОВ "ВВС-Факторинг" було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу №21/07.2020, згідно до умов якого Клієнт передає Фактору, а Фактор приймає і зобов?язується оплатити Клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов?язаннями, які виникли та існують на дату укладення цього Договору та визначені в Додатку №1 до даного Договору (п.1.1. розділу 1 «Предмет договору»).
Відповідно до Реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, суми та підстава заборгованості до договору про надання фінансових послуг факторингу №21/07.2020від 21 липня 2020, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» відступило на користь ТОВ "ВВС-Факторинг" право вимоги за Кредитним договором №8765378 від 27 лютого 2020 року на загальну суму 3608 грн, в тому числі: тіло кредиту в розмірі 2 000 грн.; сума простроченої заборгованість за відсотками в розмірі 608 грн; сума прострочена заборгованість по підвищених відсотках в розмірі 1 000 грн.
Так, за змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно вимог ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач з умовами договору була ознайомлена, підписала його електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора, однак у строк встановлений договором кредитні кошти не повернула.
Первісний кредитор у повному обсязі виконав свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит у розмірі 2 000 грн. відповідачу ОСОБА_1 .
Стороною відповідача факт отримання кредитних коштів за укладеним між сторонами договором в сумі 2000 грн не оспорювався.
Аналізуючи вищезазначені норми права та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав останнього, відповідач взяті на себе договірні зобов`язання за вищевказаним договором не виконала, тому позовні вимоги ТОВ «ВВС-Факторинг» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000 грн є обґрунтованими, заявленими у відповідності до умов договору та підлягають задоволенню.
Що стосується розміру процентів за користування грошовими коштами, суд зважає на наступне.
При вирішенні спору суд враховує, що сума заборгованості ОСОБА_1 нарахована первісним кредитором становить 3608 гривень й складається із: 2000 гривень заборгованості по тілу кредиту, 608 гривень - заборгованість по сплаті процентів, 1000 гривень - заборгованість по підвищеним процентам, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу.
Після отримання права вимоги до боржника ОСОБА_1 позивачем було нараховано відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 992 грн за період з 22.07.2020 по 21.08.2020, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по нарахованих відсотках у розмірі 2600 грн.
У судовому засіданні встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено на строк 19 днів з 27 лютого 2020 року по 17 березня 2020 року (п.3.1 договору).
Відповідно до п. 4.3. кредитного договору, у випадку прострочення сплати за цим Договором, буде діяти підвищена щоденна плата за користування кредитом (проценти), що становить 3.2% за кожен день прострочення сплати заборгованості за кредитом (розмір річної підвищеної плати за користування кредитом (проценти) становить 1,168.00%.
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку визначеного п. 3.1 договору.
Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 3.1 та 4.8 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов?язаний погасити повністю суму отриманого кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом в строк, визначений п. 3.1. цього Договору.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зі спливом строку на який був наданий кредит припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, тобто після 17 березня 2026 первісний кредитор та ТОВ «ВВС-Факторинг» не мали законних підстав нараховувати проценти, передбачені кредитним договором від 27 лютого 2020 року.
Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 390/1875/16-ц (провадження N 61-19255св18).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 р. по справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.
На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що їх нарахування може здійснюватися лише в межах строку кредитування.
Отже, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами у розмірі 608 грн (20 000 грн. х 19 днів х 1,6 %).
Щодо нарахування «ВВС-Факторинг» інфляційних збитків та 3 % річних на суму заборгованості за Кредитним договором №8765378 від 27 лютого 2020 за період з 21 серпня 2020 року по 24 лютого 2022 рік, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Так, Верховний суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі N 210/5796/16прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.
Враховуючи те, що до ТОВ «ВВС-Факторинг» згідно із умовами Договору про надання фінансових послуг факторингу №21/07.2020 від 21 липня 2020 перейшло право майбутньої вимоги до ОСОБА_1 , кредитором правомірно, згідно зі ст. 625 ЦК України, було здійснено нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних на суму заборгованості за період з 21 серпня 2020 року по 24 лютого 2022 рік.
Із наданого позивачем розрахунку інфляційних збитків та 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України, за період прострочки повернення боргу, починаючи з 21 серпня 2020 по 24 лютого 2020, сума інфляційних збитків позивача від несплати відповідачем заборгованості за Кредитним договором становить 803 грн 84 коп. та три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитним договором становить 213 грн 24 коп. Проте, у позовних вимогах позивач просить суд стягнути з відповідачатри проценти річних від простроченої суми боргу за кредитним договором у сумі 208 грн 70 коп.
Водночас, враховуючи те, що заборгованість відповідача розрахована позивачем невірно, слід здійснити перерахунок індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, які за період з 21 серпня 2020 року по 24 лютого 2022 рік (в межах позовних вимог) від суми заборгованості в розмірі 2608 грн.
Беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення інфляційних збитків та 3% річних підлягає задоволенню за період з 21 серпня 2020 по 24 лютого 2022 року, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 455 грн 74 коп. - інфляційних витрат ([Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100 % - [Сума боргу]) та 111 грн 46 коп. - 3 % річних (Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення).
Щодо пропущення позивачем позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно дост. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини 1 та 2 статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 663/2070/15-ц).
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі N 437/2726/13-ц.
З умов кредитного договору вбачається, що перебіг трирічного строку давності розпочався з 18.03.2020 року та мав закінчитися 18.03.2023 року.
Окрім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК Українидоповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".
У пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженогоЗаконом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першоїстатті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану " в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022,розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК Українидоповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеногоУказом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Таким чином, з огляду на те, що з 02.04.2020 року набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023 року, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, а також на встановлені судом обставини, а саме звернення позивача з даним позовом 22.09.2025 року, переривання строку позовної давності, тому трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі заявником не пропущено.
За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ТОВ «ВВС-Факторинг» заборгованості за Кредитним договором №8765378 від 27.02.2020 у розмірі 3 182 грн 20 коп., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту – 2 000 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом – 608 грн; інфляційних збитків за період з 21.08.2020 по 24.02.2022 – 455 грн 74 коп.; 3% річних за період з 21.08.2020 по 24.02.2022 – 118 грн 46 коп. 
Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ТОВ «ВВС-Факторинг» надано: копію договору про надання правничої допомоги №28/05/25 від 28.05.2025, що укладений між ТОВ «ВВС-Факторинг» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Деналі"; Додаткову угоду №3, укладену 15.09.2025, до Договору про надання правничої допомоги №28/05/25 від 28.05.2025; Акт №124 прийому-передачі наданих послуг від 15.09.2025, в якому зазначено вартість наданих послуг 5 000 грн. та платіжну інструкцію №3358 від 19.009.2025.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі N 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).
Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги №28/05/25 від 28.05.2025, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), відповідність правової винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.
З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога полягала в оплаті послуг адвоката за надання усної консультації стосовно складання позовної заяви, узгодження правової позиції, складання позовної заяви.
Також, суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, які у судове засідання не з`явилися, представник позивача у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., таким чином на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 1 373 грн 45 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 835 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» (місцезнаходження: місто Київ, провулок Бутишів, будинок 12; ЄДРПОУ 37686875) до  ОСОБА_1 (останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» заборгованості за Кредитним договором №8765378 від 27.02.2020 у розмірі 3 182 (три тисячі сто вісімдесят дві) грн 20 коп., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту – 2 000 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом – 608 грн; інфляційних збитків – 455 грн 74 коп.; 3% річних – 118 грн 46 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в розмірі 1 373 (одну тисячу триста сімдесят три) гривні 45 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 17 березня 2026 року.

Суддя : Т.О. Мартишева