печерський районний суд міста києва

Справа № 757/21607/23-ц 
пр. 2-1813/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року 
Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Хайнацького Є.С.,
при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,
за участю:
позивача: не з`явився,
відповідача-1: не з`явився,
відповідача-2: не з`явилась,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за об`єднаним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач-1, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач-1, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - відповідач-2, ОСОБА_4 ), в якому просить: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 20 238 821 грн. 89 коп., що еквівалентно 527 905 доларів США основного боргу, 41 586 грн. 62 коп. трьох процентів річних, а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позову позивач-1 зазначає, що 27.03.2023 року між ОСОБА_1 , як Позикодавцем, та ОСОБА_3 , як Позичальником, укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дешко Н.М., зареєстрований у реєстрі за № 260, щодо передачі позикодавцем у власність позичальнику грошових коштів у сумі 20 238 821,89 грн., що на день укладення цього договору є еквівалентом 527 905 доларів США 00 центів, які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю.
За умовами Договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику - грошові кошти у такій самій сумі (та не може бути меншою суми, еквівалентної 527 905 (п`ятсот двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ять) доларів США 00 центів), що були передані йому позикодавцем згідно умов цього договору у строк до тридцятого квітня дві тисячі двадцять третього року включно.
Посилаючись на те, що ОСОБА_3 у встановлений договором позики від 27.03.2023 року строк суму позики не повернув, позивач-1 звернувся з даним позовом до суду про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_3 та його дружини - ОСОБА_4 . 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання у справі на 11.10.2023 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2023 року відкладено підготовче засідання на 06.02.2024 року.
26.05.2023 року ОСОБА_2 (далі - позивач-2, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 18 659 296 грн. 29 коп., що еквівалентно 486 705 доларів США основного боргу, та 33 740 грн. 10 коп. трьох процентів річних, а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позову позивач-2 зазначає, що 27.03.2023 року між ОСОБА_2 , як Позикодавцем, та ОСОБА_3 , як Позичальником, укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дешко Н.М., зареєстрований у реєстрі за № 261, за яким позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у сумі 18 959 296,29 грн., що на день укладення цього договору є еквівалентом 486 705 доларів США 00 центів, які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю.
За умовами Договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику - грошові кошти у такій самій сумі (та не може бути меншою суми, еквівалентної 486 705 доларів США 00 центів, що були передані йому позикодавцем згідно умов цього договору у строк до тридцятого квітня дві тисячі двадцять третього року включно.
Посилаючись на те, що ОСОБА_3 у встановлений договором позики від 27.03.2023 року строк суму позики не повернув, позивач-2 звернувся з даним позовом до суду про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_3 та його дружини - ОСОБА_4 .
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики. Об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/21600/23-ц із справою № 757/21607/23-ц, надавши об`єднаному провадженню спільний єдиний унікальний номер справи № 757/21607/23-ц.-
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2024 року відкладено підготовче засідання на 06.03.2024 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2024 року відкладено підготовче засідання на 08.05.2024 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2024 року відкладено підготовче засідання на 31.07.2024 року.
У зв`язку з зайнятістю головуючого судді в іншому судовому засіданні підготовче засідання, призначене на 31.07.2024 року, знято з розгляду та призначено на 24.10.2024 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2024 року відкладено підготовче засідання на 11.02.2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.02.2025 року відкладено підготовче засідання на 11.03.2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2025 року відкладено підготовче засідання на 27.05.2025 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за об`єднаним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 08.08.2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2025 року оголошено перерву в судовому засіданні 19.11.2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2025 року відкладено судове засідання на 24.02.2026 року.
Позивач-1 та представник позивача-1 до судового засідання не з`явилися; проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач-2 та представник позивача-2 до судового засідання не з`явилися; проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідач-1 та представник відповідача-1 до судового засідання не з`явилися, проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Відзив обґрунтований тим, що відповідач-1 не отримував та не мав потреби в отриманні позики в такому значному розмірі. При цьому, відповідач-1 є засновником та керівником декількох юридичних осіб, а також фізичною особою-підприємцем. Водночас, сторони мали намір укласти інвестиційний корпоративний договір, натомість укладення договорів позики мало місце під впливом помилки.
Відповідач-2 та представник відповідача-2 до судового засідання не з`явилися, проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник відповідача-2 подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснити за відсутності представника відповідача-2, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.
У письмових поясненнях щодо позову зазначено, що договори позики не містять положень про те, що грошові кошти надаються в борг з метою забезпечення інтересів сім`ї, відтак відповідач-2 не може бути солідарним відповідачем у справі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що 21.09.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , та про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 1996.
27.03.2023 року між ОСОБА_1 , як Позикодавцем, та ОСОБА_3 , як Позичальником, укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дешко Н.М., зареєстрований у реєстрі за № 260.
Відповідно до п. 1 Договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у сумі 20 238 821 (двадцять мільйонів двісті тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять одна) гривня 89 копійок, що на день укладення цього договору є еквівалентом 527 905 (п`ятсот двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ять) доларів США 00 центів, розрахованому на день оплати за довідковим курсом валют в банках України, а саме середнім курсом гривні до долара США (1 долар США = 38,338 грн), оприлюдненому на сайті https://minfin.com.ua/currency/banks/, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів.
Згідно з п. 2 Договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.
У пункті 3 Договору вказано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику - грошові кошти у такій самій сумі (та не може бути меншою суми, еквівалентної 527 905 (п`ятсот двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ять) доларів США 00 центів), що були передані йому позикодавцем згідно умов цього договору у строк до тридцятого квітня дві тисячі двадцять третього року включно.
За домовленістю сторін позика є безпроцентною (пункт 4 Договору).
За змістом п. 5 Договору сторони свідчать, що одержання позики не пов`язано зі здійсненням підприємницької діяльності будь-якої із сторін. Договір відповідає дійсним намірам сторін, укладений при ясній пам`яті внаслідок добровільного волевиявлення сторін, пов`язаних товариськими стосунками.
Відповідно до п. 6 Договору повернення позики повинно бути здійснено в місті Києві. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцю всієї суми позики готівкою, що має бути підтвердженим поверненням примірника цього договору позикодавцем позичальнику з відміткою про отримання грошей.
Згідно з п. 8 Договору, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену у строк суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
У пункті 10 Договору вказано, що позичальник стверджує, що на момент укладення цього договору він перебуває в зареєстрованому шлюбі, цей договір укладається за згодою дружини позичальника, ОСОБА_4 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дешко Н.М., 27.03.2023 року за реєстровим № 258.
Однак, ОСОБА_3 у встановлений договором позики від 27.03.2023 року строк, тобто до 30.04.2023 року, суму позики в розмірі 527 905,00 доларів США позивачу не повернув.
Поряд із цим, 27.03.2023 року між ОСОБА_2 , як Позикодавцем, та ОСОБА_3 , як Позичальником, укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дешко Н.М., зареєстрований у реєстрі за № 261.
За умовами п. 1 Договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у сумі 18 959 296,29 грн., що на день укладення цього договору є еквівалентом 486 705 доларів США 00 центів, розрахованому на день оплати за довідковим курсом валют в банках України, а саме середнім курсом гривні до долара США (1 долар США = 38,338 грн), оприлюдненому на сайті https://minfin.com.ua/currency/banks/, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів.
Відповідно до п. 2 Договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.
Згідно з пунктом 3 Договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику - грошові кошти у такій самій сумі (та не може бути меншою суми, еквівалентної 486 705 доларів США 00 центів, що були передані йому позикодавцем згідно умов цього договору у строк до тридцятого квітня дві тисячі двадцять третього року включно.
У пункті 4 Договору вказано, що за домовленістю сторін позика є безпроцентною.
Сторони свідчать, що одержання позики не пов`язано зі здійсненням підприємницької діяльності будь-якої із сторін. Договір відповідає дійсним намірам сторін, укладений при ясній пам`яті внаслідок добровільного волевиявлення сторін, пов`язаних товариськими стосунками (п. 5 Договору).
Відповідно до п. 6 Договору повернення позики повинно бути здійснено в місті Києві. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцю всієї суми позики готівкою, що має бути підтвердженим поверненням примірника цього договору позикодавцем позичальнику з відміткою про отримання грошей.
За змістом п. 8 Договору, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену у строк суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Як зазначено в пункті 10 Договору, позичальник стверджує, що на момент укладення цього договору він перебуває в зареєстрованому шлюбі, цей договір укладається за згодою дружини позичальника, ОСОБА_4 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дешко Н.М., 27.03.2023 року за реєстровим № 258.
Водночас, у встановлений договором позики від 27.03.2023 року строк, тобто до 30.04.2023 року, ОСОБА_3 суму позики в розмірі 486 705 доларів США 00 центів ОСОБА_2 не повернув.
Мотиви, з яких виходить cуд, та застосовані норми права 
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13), 2 липня 2014 року (справа № 6-79цс14), 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15).
Відтак, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
За викладеною в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 740/2904/17-ц правовою позицією договір позики, укладений у письмовій формі, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Із матеріалів справи вбачається, що договори позики від 27.03.2023 року підписані ОСОБА_3 , як позичальником, та посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дешко Н.М., зареєстровані у реєстрі за № 260, № 261.
Також, у пункті 2 договорів позики вказано, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цих договорів.
Відтак, суд вважає доведеним факт надання ОСОБА_3 за договорами позики № 260, № 261 від 27.03.2023 року грошових сум у позику.
У той же час, посилання відповідача-1 на відсутність потреби в отриманні позики, та укладення відповідних договорів позики замість інвестиційного договору внаслідок помилки, не спростовують обов`язок позичальника з повернення позики.
При цьому, положеннями статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, що відповідачами в даній справі не спростована. Так, матеріали справи не містять доказів визнання договорів позики № 260, № 261 від 27.03.2023 року в установленому законом порядку недійсними.
Закріплена у статті 204 ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (аналогічний правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.10.2021 року у справі № 922/3666/20, від 14.12.2022 року у справі № 906/750/21).
Оскільки позичальник не виконав умов договору позики № 260 від 27.03.2023 року щодо своєчасного повернення ОСОБА_1 суми боргу до 30.04.2023 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 527 905,00 доларів США.
Також, є обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення за договором позики № 261 від 27.03.2023 року суми боргу в розмірі 486 705 доларів США 00 центів, доказів своєчасного повернення якого до матеріалів справи не надано.
Одночасно, суд зауважує, що в прохальних частинах позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказано до стягнення суми боргу одночасно з визначенням в іноземній валюті та в еквіваленті у гривні.
Згідно з частинами 1, 2 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, відтак суд дійшов висновку про стягнення боргу саме в іноземній валюті, обов`язок із повернення якої слідує з пунктів 3 обох договорів позики від 27.03.2023 року.
Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц, від 23.10.2019 року у справі №723/304/16-ц.
У постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Також, у постанові від 23.10.2019 року №723/304/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що судами помилково зазначено у своїх рішеннях висновок про стягнення з відповідача на користь позивачів боргу одночасно з визначенням у іноземній валюті та в еквіваленті у гривні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про визначення сум боргу, що підлягають стягненню з відповідачів саме в іноземній валюті, що відповідає умовам пунктів 3 договорів позики № 260, № 261 від 27.03.2023 року.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Із наданого до матеріалів справи розрахунку слідує, що за договором позики № 260 від 27.03.2023 року нараховано на суму боргу 20 238 821,89 грн. за період із 01.05.2023 року до 25.05.2023 року три проценти річних у розмірі 41 586,62 грн.
Також, нараховано за договором позики № 261 від 27.03.2023 року на суму боргу 18 659 296,29 грн. за період із 01.05.2023 року до 22.05.2023 року три проценти річних у розмірі 33 740,10 грн.
За арифметичним перерахунком суду три проценти річних розраховані правильно, у зв`язку з чим підлягають стягненню в заявленому розмірі.
Щодо заперечень відповідача-2 проти солідарного стягнення заборгованості, суд зауважує наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які захищають своїх інтереси і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, можливо було би задовольнити позовні вимоги. В судовому порядку підлягають захисту порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.
Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача належить іншій особі - належному відповідачеві. Таким чином, належним відповідачем є особа, яка дійсно є суб`єктом відповідного матеріального правовідношення.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі №278/1258/16-ц та від 25.11.2020 року у справі №233/1950/19.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Дана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №905/386/18 та від 13.10.2020 року №640/22013/18.
Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 
За положеннями статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина 1 статті 543 ЦК України).
Положення статті 60 Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Частина 2 статті 73 СК України зазначає, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/15-ц, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. 
За змістом п. 5 Договорів сторони свідчать, що одержання позики не пов`язано зі здійсненням підприємницької діяльності будь-якої із сторін. 
Так, доказів укладення ОСОБА_3 договорів позики від 27.03.2023 року не в інтересах сім`ї матеріали справи не містять.
Отже, приймаючи до уваги визначення сторонами в договорах позики № 260, № 261 від 27.03.2023 року мети отримання позики, як не пов`язану зі здійсненням підприємницької діяльності, а також відсутність доказів використання ОСОБА_3 позики не в інтересах сім`ї, суд дійшов висновку про наявність у даному випадку правових підстав для солідарного стягнення заборгованості в тому числі з дружини позичальника - ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачем-1 понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 420,00 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН677606 від 25.05.2023 року.
У свою чергу, позивачем-2 понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 420,00 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН677590 від 25.05.2023 року.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги повністю, то з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача-1 підлягають стягненню по 6 710,00 грн. у відшкодування судових витрат, та на користь позивача-2 підлягає стягненню по 6 710,00 грн. у відшкодування судових витрат.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 264, 265, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд - 

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити повністю.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 527 905 (п`ятсот двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ять) доларів США основного боргу, 41 586 (сорок одну тисячу п`ятсот вісімдесят шість) грн. 62 коп. трьох процентів річних.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 486 705 (чотириста вісімдесят шість тисяч сімсот п`ять) доларів США основного боргу, 33 740 (тридцять три тисячі сімсот сорок) грн. 10 коп. трьох процентів річних.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 710 (шість тисяч сімсот десять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 710 (шість тисяч сімсот десять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 710 (шість тисяч сімсот десять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 710 (шість тисяч сімсот десять) грн. 00 коп.
Позивач-1 - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Позивач-2 - ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач-1 - ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач-1 - ОСОБА_4 : АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено та підписано 20.03.2026 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ