11.03.26
22-ц/812/400/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м. Миколаїв 

справа №483/1038/24
провадження №22-ц/812/400/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Царюк Л. М.,
із секретарем судового засідання – Коростієнко Н. С.,
за участі представника відповідача – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_1 , на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шевиріної Т. Д. у приміщенні суду у м. Очаків Миколаївської області, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2024 року ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала наступним.
Позивач зазначала, що 25 серпня 2023 року о 10 год 30 хв ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Кіа Соренто», номерний знак НОМЕР_1 по автомобільній дорозі Т15-13 Нечаяне - Кам`янка - Очаків не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з належним їй на праві власності транспортним засобом – мотоциклом марки «Ямаха», номерний знак НОМЕР_2 , яким керував її брат ОСОБА_5 . В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено на нього штраф у сумі 850 грн.
Посилаючись на те, що відповідач спричинив шкоду її майну та її моральному здоров`ю, позивач просила стягнути з нього майнову шкоду в розмірі 152 716,92 грн та моральну шкоду в розмірі 5000 грн, які були спричинені їй пошкодженням мотоцикла, а також судові витрати в розмірі 17 127,17 грн, які складаються з судового збору, витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 800 грн та витрат на проведення експертизи у сумі 4800 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 152 716,92 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди – 5000 грн, а також 17 348,44 грн судових витрат.
Ухвалюючи таке судове рішення, суд вважав доведеним факт заподіяння позивачці відповідачем майнової та моральної шкоди у вказаному розмірі.
При розподілі судових витрат суд виходив з того, що позов задоволено повністю, при його подачі позивачем сплачено судовий збір у сумі 1748,44 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 800 грн та витрати на проведення експертизи у сумі 4800 грн, а тому відповідач має їх відшкодувати позивачці.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначав, що позивачкою не було доведено спричинення їй майнової та моральної шкоди у вказаному нею розмірі, оскільки експертний висновок щодо вартості відновлювального ремонту мотоцикла складено через рік після ДТП, до позовної заяви не додано доказів, що пошкодження, які вказані у висновку експерта, спричинені транспортним засобом відповідача, на момент ДТП позивач не перебувала у транспортних засобах, а тому нею не доведено спричинення моральної шкоди внаслідок ДТП.
Крім того, відповідач у скарзі вказав, що є військовослужбовцем та учасником бойових дій.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_3 з 07 березня 2023 року на праві приватної власності належить транспортний засіб – мотоцикл марки «Yamaha FZ-6», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 .
Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штраф у сумі 850 грн. 
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 25 серпня 2023 року о 10 год 30 хв ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Кіа Соренто», номерний знак НОМЕР_1 , по автомобільній дорозі Т15-13 Нечаяне-Кам`янка-Очаків, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом – мотоциклом марки «Ямаха», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням брата позивачки ОСОБА_5 в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Цивільно-правова відповідальність володільців обох транспортних засобів не була застрахована.
Відповідно до висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, №140-0130 від 26 липня 2024 року, вартість відновлювального ремонту мотоцикла «Yamaha FZ6», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , внаслідок його пошкодження 25 серпня 2023 року y результаті ДТП, у цінах станом на час завершення виконання цього дослідження становить 333 616,82 грн. Вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику мотоцикла внаслідок його пошкодження 25.08.2023 у результаті ДТП визначається рівною ринковій вартості на момент пошкодження і становить 152 716,92 грн. 
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_6 від 29.03.2016 ОСОБА_2 є учасником бойових дій.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо стягнення майнової шкоди

Виходячи з вимог ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2018 року у справі №715/1586/17.
Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону (пункт «г»).
Пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час вчинення ДТП, передбачено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
У Рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014 Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.
Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17).
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Частиною першою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовити в задоволенні позову.
У даній справі, ОСОБА_3 позов про стягнення майнової шкоди пред`явлено до ОСОБА_2 , а не МТСБУ, як це передбачено вказаним вище Законом.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19).
Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. 
З огляду на зазначене вище, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про наявність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 , який є учасником бойових дій, майнової шкоди за пошкодження мотоцикла, оскільки позов пред`явлено не до належного відповідача. Належним відповідачем за вимогами про відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, у даному випадку є МТСБУ.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Щодо стягнення моральної шкоди

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Стаття 26-1 Закону №1961-IV визначає, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому – фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна, суд першої інстанції, виходячи з положень ст.23, 1167, 1187 ЦК України, вважав, що вказану шкоду має відшкодувати саме відповідач, оскільки моральна шкода була завдана належним йому джерелом підвищеної небезпеки.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Згідно з нормами Закону №1961-IV МТСБУ моральну шкоду у випадку, який розглядається, не відшкодовує.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивачки, принципів розумності, виваженості та справедливості дійшов до правильного висновку, що розмір моральної шкоди, спричинений відповідачем позивачці становить 5000 грн.
За такого колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, оскільки рішення є законним та обґрунтованим. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди – скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги, а в частині вирішення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди – залишенню без змін, оскільки в цій частині рішення суду є законним та обґрунтованим.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, оскаржуване рішення щодо вирішення позовної вимоги про стягнення майнової шкоди скасував, а щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди залишив без змін, частково задовольнивши позовні вимоги позивачки, то наявні підстави для часткового відшкодування позивачці понесених нею судових витрат і стягненню з позивачки на користь відповідача судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 на 2,85%, то відповідач повинен відшкодувати позивачці за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір у сумі 49,83 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 307,80 грн, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу у сумі 142,50 грн.
Судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи, стягненню з відповідача на користь позивачки не підлягають, оскільки судом було відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення майнової шкоди.
Сума відшкодування позивачкою судового збору за подання відповідачем апеляційної скарги становить 1894,62 грн.

Керуючись ст.374-376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди та розподілу судових витрат за проведення експертизи скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги та стягнення вказаних судових витрат.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди залишити без змін.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року в частині розподілу судового збору та витрат на професійну правничу допомогу змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 49,83 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 307,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 142,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1894,62 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді  Т. В. Крамаренко

Л. М. Царюк  

Повне судове рішення складено 13 березня 2026 року.