Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року Справа№200/8221/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання прийняти рішення про звільнення з військової служби,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України). Просить суд: 1) визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 протиправною; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до рапорту від 05.08.2025 року, зареєстрованого за № 28/60234/25-Вн, щодо звільнення в запас Збройних Сил України за абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у період дії воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він подав рапорт звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю I групи. Проте отримав відмову у звільненні з військової служби. Позивач вважає цю відповідь формалізованим рішенням, спрямованим на перешкоджанню праву позивача звільнитися зі служби за наявності поважних причин, підтверджених медичними документами.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_2 ) від 27 жовтня 2025 року було відкрито провадження у справі № 200/8221/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання прийняти рішення про звільнення з військової служби.
На підставі розпорядження керівника апарату суду № 682 від 25 грудня 2025 року проведений повторний автоматичний розподіл справи зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади, справа передана на розгляд судді Тарасенку І.М.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року суддя Тарасенко І.М. прийняв справу № 200/8221/25 до свого провадження. Призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його вимог, мотивуючи це наступним.
Відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» однією з підстав для звільнення у зв`язку з сімейними обставинами або з інших поважних причин, під час діє воєнного стану, є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Синтаксичний розбір текстуального змісту абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» дає підстави вважати, що при зсиланні на дану обставину, необхідна чітко відокремлювати 3 обов`язкові елементи:
1. наявність у батьків чи батьків дружини (чоловіка) ІІ чи І групи інвалідності.
2. потреба батьків чи батьків дружини (чоловіка) у постійному догляді у зв`язку з інвалідністю.
3. відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідач вказує, що зазначені обставини мають існувати в сукупності та бути підтвердженими доданими до рапорт доказами.
Отже, відповідач вважає, що при поданні рапорту позивач не довів вищевказаних умов.
Крім того, відповідачем зазначено, що довідка до акту огляду МСЕК від 25.12.2013 року серія АВ № 0307920 слугує підтвердженням наявності у ОСОБА_3 інвалідності І групи, та у свою чергу свідчить про відсутність потреби у постійному догляді станом на 25.12.2013 року.
Інакше кажучи, на думку відповідача, догляд має бути необхідним саме у зв`язку з тими обмеженнями життєдіяльності, які стали підставою для встановлення інвалідності, а не внаслідок інших побічних чи тимчасових станів. У разі якщо потреба в догляді виникла не внаслідок інвалідності (наприклад, через тимчасове загострення або незалежні захворювання), це не є підставою для звільнення за відповідним пунктом закону.
У протилежному випадку, надання військовослужбовцю права на звільнення без такого зв`язку фактично перетворює інвалідність на формальну підставу, що підриває логіку і мету відповідної норми – тобто забезпечення догляду за такими особами, які внаслідок інвалідності об`єктивно не можуть себе обслуговувати без допомоги інших.
Відповідно до пункту 11 Інструкції № 080-4/о особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК інвалідність ОСОБА_4 встановлена безстроково, однак Висновок № 924 дійсний до 19.03.2026 року, тобто є таким, що виданий всупереч пункту 11 Інструкції № 080-4/о.
Водночас, відповідач звертає увагу, що у поданому рапорті військовослужбовцем не надано жодного обґрунтування щодо обставин, викладених у висновку за формою № 080-4/о, а саме – не пояснено, чому при встановленні безстрокової інвалідності висновок щодо потреби у соціальній послузі видано лише до 13.03.2026 року. Цей аспект прямо впливає на юридичну оцінку потреби у догляді, однак в рапорті він повністю ігнорується.
Рішення щодо визначення у наданні якої саме соціальної послуги потребує особа (денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи) приймається за Показниками комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, наведеними у додатку до Порядку № 859.
Згідно з цими показниками, для особи, яка належить до V групи рухової активності (ступінь 10) властива потреба у постійному цілодобовому догляді та така особа повністю залежна від сторонньої допомоги.
Отже, відповідач переконаний, що висновок за формою № 080-4/о є похідним від Висновку про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, а тому не може бути самостійним доказом потреби особи у постійному догляді, оскільки не містить інформації, достатньої для прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби, проте даного документу також не подано до рапорту.
У поданому рапорті військовослужбовець посилається виключно на висновок за формою № 080-4/о, однак не додає основоположного документу – висновку про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує соціальної послуги. Відповідно до положень Порядку № 859, саме цей документ є визначальним для встановлення потреби у соціальній послузі. Водночас висновок за формою № 808-4/о не є самостійною та достатньою підставою для прийняття рішення щодо звільнення з військової служби, що прямо випливає з нормативного регулювання. Ігнорування цього факту та відсутність будь – якого обґрунтування з боку військовослужбовця щодо ненадання зазначеного висновку свідчить про формальний характер рапорту та брак належної доказової бази. Окрім іншого також варто звернути увагу, що у даному висновку необхідність отримання соціальної послуги з догляду не пов`язаний з причиною інвалідності зазначеній у довідці МСЕК, інших документів, які б спростували дане твердження до рапорту не додані.
Відповідач вказує, що наявність інвалідності як така не є безумовною підставою для визнання потреби в постійному догляді – така потреба повинна бути обґрунтована та підтверджена медичними документами, оформленими у встановленому порядку. Разом з тим, навіть якщо б дана довідка була відповідного зразка, під час опрацювання рапорту встановлено, що до нього не додано жодного документа, який би підтверджував наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленою інвалідністю та потребою у догляді. За відсутності таких підтверджень рапорт не може бути задоволений, оскільки розгляд питання без належного обґрунтування порушує вимоги законодавства та створює ризики прийняття рішень без достатніх правових підстав.
Відповідач наголошує, що до рапорту позивач додав свідоцтво про смерть ОСОБА_5 . Однак, зазначений документ не підтверджує, той факт, що станом на момент подання рапорту мати військовослужбовця не перебуває у інших шлюбних відносинах, оскільки до рапорту не додано витягу актів цивільного стану громадян.
Окрім того, позивач не надав докази того, що у його матері відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд або, що такі особи самі потребують такого догляду (зокрема, до рапорту не додано документів відносно батьків особи з інвалідністю, та рідних братів та сестер).
Таким чином, позивачем не надано підтверджуючих документів відсутності інших родичів І-ІІ групи споріднення, окрім чоловіка матері позивача, які могли здійснювати постійний догляд.
Зазначені документи не були надані відповідачу.
На думку відповідача, наведене свідчить про правомірність відмови позивачу у звільненні зі служби за сімейними обставинам на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи.
За таких обставин, відповідач вказує, що відмова позивачу у звільненні зі служби є обґрунтованою, а позовні вимоги такими що задоволенню не підлягають.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_6 .
Позивач має матір ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 від 20.09.1974 року.
Відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0307920 від 25.12.2013 року, ОСОБА_4 є інвалідом першої групи довічно.
Згідно наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 08.03.2025 року № 263-ОС сержанта запасу ОСОБА_1 , прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України з 07.03.2025 року.
ОСОБА_1 звернувся до відповідача з рапортом який зареєстрований за номером 28/60234/25-Вн. У даному рапорті позивач просить звільнити його з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи.
23 серпня 2025 року посадовими особами військової частини НОМЕР_2 позивачу було надано відповідь на рапорт у якій зазначено, що рапорт розглянутий, підстави для звільнення з військової служби за доданими до рапорту № 28/60234/25-Вн від 05.08.2025 року документами відсутні.
Позивач вважаючи, що він отримав формальну відповідь без номера та дати, що містить суб`єктивне тлумачення норм Закону про право на звільнення з військової служби, звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно із частинами першою, другою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Перелік підстав для звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008.
Згідно із пунктом 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
10 квітня 2009 року Міністром оборони України видано наказ № 170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».
Означеним підзаконним нормативно-правовим актом визначено механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153.
Згідно із пунктом 12.1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Відповідно до пункту 14.10 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.
Згідно із пунктом 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII) «Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів свідчить про те, що видачі наказу про звільнення з військової служби передує певний алгоритм дій, а саме: подання рапорту з чітко визначеним переліком документів; здавання справ, посад, розрахунок з військовослужбовцем, тощо.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Так, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В свою чергу, частиною дванадцятою статті 26 Закону передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.
Так, однією із підстав звільнення з військової служби за сімейними обставинами було визначено необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Як вже зазначалось вище, позивач є військовослужбовцем, звернувся до відповідача з рапортом про звільнення його з військової служби через такі сімейні обставини: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Так, відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Згідно зі статтею 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.
Так, довідкою МСЕК підтверджується факт того, що мати позивача, має І групу інвалідності та потребує сторонньої допомоги та догляду.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи вбачається, що єдиним родичом мати позивача є ОСОБА_6 (донька позивача), яка проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_8 . 
Відповідно до довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_3 , проживає позивач ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_4 .
Крім того, відповідно до Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , який складений головою комісії – заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач утримував на своєму забезпеченні до призову в армію – мати ОСОБА_4 . НА день перевірки сім`я військовослужбовця складається з однієї особи - ОСОБА_4 .
Згідно відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян, крім сина ОСОБА_1 , ОСОБА_4 також має онуку ОСОБА_6 .
Крім того, вказаним актом встановлено, що на підставі безпосереднього візиту до місця проживання матері позивача, встановлено, що матір військовослужбовця ОСОБА_1 , ОСОБА_4 має першу групу інвалідності та потребує постійного догляду. Онука ОСОБА_4 ОСОБА_6 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_8 з 17.11.2023 року, відтак не може здійснювати догляд за бабусею на постійній основі.
Також у зазначеному Акті комісією встановлено, що звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 призведе до покращення соціально-побутового, морального та матеріального становища сім`ї військовослужбовця, а саме: він буде здійснювати догляд за мамою, яка потребує постійного стороннього догляду, оскільки відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, що можуть здійснювати догляд за ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку Акту запропоновано прийняти остаточне рішення щодо звільнення військовослужбовця солдата ОСОБА_1 прийняти на рівні командування військової частини НОМЕР_9 .
Членами сім`ї першого ступеня споріднення є батьки, чоловік або дружина, діти, а другого ступеня – рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Членами сім`ї другого ступеня споріднення є рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Отже, ОСОБА_1 , та його донька, ОСОБА_6 , до матері позивача, ОСОБА_4 , є членами сім`ї першого ступеня спорідненості.
Враховуючи, що донька позивача (онука до матері позивача), ОСОБА_6 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_8 з 17.11.2023 та не виявила бажання щодо догляду за своєю бабкою, ОСОБА_1 є єдиний із членів сім`ї є особою із першого чи другого ступеня споріднення його матері, тобто єдиний хто може здійснювати догляд за своєю матір`ю позивача, ОСОБА_4 , бо інші члені сім`ї відсутні, що відповідає вищенаведеній підставі для звільнення зі служби.
Крім того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 на ім`я Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій вона підтверджує, що із числа військовозобов`язаних членів її сім`ї першого ступеня споріднення для свого утримання (догляду) обирає свого сина ОСОБА_1 .
Суд вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що позивач підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Оскільки позивач у визначений законодавством спосіб реалізував своє право на звільнення з військової служби, подавши відповідний рапорт, то з урахуванням наведених вище висновків суду щодо права позивача на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», такий рапорт підлягав задоволенню.
Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Відповідно до норм чинного законодавства, прийняття рішення за рапортом належить до повноважень відповідача, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе функцію державного органу та вирішувати по суті рапорт. Крім того, прийняттю рішення передує певна процедура, яка включає в себе, зокрема, прийняття та реєстрацію рапорту, доданих до нього документів; перевірку документів та відомостей необхідних для правильного розгляду рапорту.
Отже, належним способом захистку порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), яке оформлено листом без дати у відповідь на рапорт позивача від 05.08.2025 року за № 28/60234/25-Вн щодо звільнення в запас Збройних Сил України ОСОБА_1 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 05.08.2025 року про звільнення його із військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням висновків суду у даному рішенні та прийняти відповідне рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби. 
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що судом обрано інший спосіб захисту прав позивача суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання прийняти рішення про звільнення з військової служби, є такими що підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі № 200/8221/25 не здійснювати.
Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання прийняти рішення про звільнення з військової служби – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), яке оформлено листом без дати у відповідь на рапорт позивача від 05.08.2025 року за № 28/60234/25-Вн щодо звільнення в запас Збройних Сил України ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 05.08.2025 року про звільнення його із військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням висновків суду у даному рішенні та прийняти відповідне рішення про звільнення з військової служби. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя І.М. Тарасенко