КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
13 лютого 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/1408/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Стрижеуса А. М., Саліхова В. В., 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Обласова Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Букіної О. М.
від 11 жовтня 2024 року
у цивільній справі № 760/7740/24 Солом`янського районного суду міста Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитними договорами
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2024 до суду ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги якого, зазначав, що 15.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 2107450614316 «Стандартний». За умовами правочину товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 4 300,00 грн на засадах строковості, зворотності та платності. Згідно з пп. 1.2., 1.3. договору, орієнтовний строк повернення коштів становив 16 днів із можливістю перерахунку строку на аналогічний період у разі повної сплати нарахованих процентів. Пунктом 1.9. визначено граничний строк кредитування - один рік, а пунктом 1.10. встановлено комісію за обслуговування кредиту в розмірі 602 грн, що підлягає сплаті у разі порушення термінів повернення. Вказував, що первісний кредитор виконав зобов`язання у повному обсязі, надавши кошти відповідачу. На підставі договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 право грошової вимоги за вказаним договором перейшло від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал». Наступна заміна кредитора відбулася 10.01.2023 на підставі договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023, за яким ТОВ «Коллект Центр» набуло статус кредитора щодо зобов`язань ОСОБА_1 . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути заборгованість у розмірі 43 531,20 грн. Крім суми основного боргу та процентів, позивач заявив до стягнення витрати на сплату судового збору в сумі 3 028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2107450614316 «Стандартний» від 15.03.2021 у розмірі 43 531,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 3 028,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.
В апеляційній скарзі адвокат Обласов С. А., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апелянт стверджує, що він не укладав та не підписував кредитний договір № 2107450614316 від 15.03.2021 в електронному вигляді. Зазначає, що не отримував електронного цифрового підпису. У матеріалах справи відсутні докази того, що використані електронні підписи належать саме ОСОБА_1 . Крім того вважає, що матеріали справи не містять підтверджень реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, отримання ним логіну/паролю або подання заявки на кредит.
Також вказує, що у справі відсутні докази, що підтверджують факт перерахування коштів від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на платіжну картку, яка належить саме відповідачу.
Стверджує, що не отримував повідомлень про відступлення права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Вердикт Капітал», а згодом до ТОВ «Коллект Центр».
Звертає увагу суду на те, що до суду було надано лише паперові копії, тоді як оригінали цифрових файлів (у форматах PDF, DOCX, XML) для перевірки надані не були.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу Ткаченко М. М., в інтересах ТОВ «Коллект Центр» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін вважаючи його законним.
Зазначає, що кредитний договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), що згідно із Законом України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису. Вказує на презумпцію правомірності правочину згідно зі статтею 204 ЦК України та відповідну практику Верховного Суду у справі № 191/5077/16-ц. Наголошує, що факт перерахування коштів підтверджується довідкою платіжного оператора ТОВ «ФК «Вей фор пей» про успішний переказ на банківську картку НОМЕР_1 , реквізити якої були вказані відповідачем при укладенні договору. Позивач звертає увагу на те, що відповідач не заперечує відповідність своїх персональних даних (паспорт, РНОКПП, адреса), зазначених у договорі, що свідчить про його волевиявлення. Зазначає, що згідно з розрахунком відповідачем здійснювались часткові погашення заборгованості, що є визнанням боргу відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 127/23910/14-ц. Посилається на те, що відсутність повідомлення про заміну кредитора не звільняє боржника від обов`язку повернення кредиту (постанова Верховного Суду у справі № 278/1679/13-ц).
Крім того, позивачем ТОВ «Коллект Центр», подано клопотання про витребування доказів, одночасно порушуючи питання про поновлення строку на подання такого клопотання. В обґрунтуванні клопотання вказує, що ці дані мають вирішальне значення для встановлення істини у справі та підтвердження виконання умов кредитного договору з боку кредитора. Наголошує, що не може самостійно надати ці докази, оскільки запитувана інформація становить банківську таємницю і може бути розкрита лише за рішенням суду або запитом самого власника рахунку.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже розгляд даної справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 11.04.2025 в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету представника відповідача, та до електронного кабінету позивача (а.с. 128-131).
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що 15.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №2107450614316 «Стандартний».
Відповідно до п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4 300,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.
Відповідно до пп. 1.2., 1.3. договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.
Згідно п. 1.9. договору, граничний строк кредитування (строк дії договору) - 1 рік.
Відповідно до п. 1.10. договору позичальник сплачує товариству комісію, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі за його юридичне оформлення, у розмірі 602 грн. Комісія не нараховується та не підлягає стягненню з позичальника у разі, якщо позичальник повертає суму кредиту та сплачує нараховані проценти у термін, зазначений в договорі.
ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором №2107450614316 «Стандартний» від 15.03.2021 виконало належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 4 300,00 грн відповідачу.
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №2107450614316 «Стандартний» від 15.03.2021, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем.
У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до Договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 відступило ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №2107450614316 «Стандартний» від 15.03.2021, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем.
За складеним позивачем розрахунком сума заборгованості за договором про надання фінансових послуг №2107450614316 «Стандартний» від 15.03.2021 становить 69 381,49 грн. в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 4 299,52 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 65 081,97 грн.
Водночас позивач просив стягнути заборгованість в розмірі 43 531,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 299,52 грн., заборгованість за відсотками - 39 231,68 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено договір про надання фінансових послуг у спосіб, передбачений Законом України «Про електронну комерцію». Встановивши, що відповідач пройшов процедуру ідентифікації в системі та підписав договір одноразовим ідентифікатором, суд визнав правочин укладеним у письмовій формі. Суд дійшов висновку, що позивач довів факт передачі коштів позичальнику шляхом надання довідки платіжного оператора про безготівковий переказ на вказану в договорі картку. Судом встановлено, що право грошової вимоги перейшло до ТОВ «Коллект Центр» на підставі належно оформлених договорів факторингу та відступлення прав вимоги. Враховуючи відсутність доказів погашення заборгованості з боку відповідача, суд визнав вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків обґрунтованими. Суд також виходив із того, що відповідач не надав власного контррозрахунку та не спростував обставини, на які посилався позивач.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.
Судом встановлено факт укладення 15.03.2021 договору № 2107450614316, який підписано в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаного електронним підписом позичальника через одноразовий ідентифікатор (R1), що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. 
Договір містить ідентифікаційні дані позичальника: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 8034 від 13.03.2020, адресу проживання/реєстрації: АДРЕСА_1 ; номер мобільного телефону НОМЕР_4 та номер карткового рахунку (маска карти) № НОМЕР_1 .
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про ненадання належних доказів укладання електронного договору, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. 
Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства. 
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. 
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.
Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.
Доказів того, що персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариством для укладення кредитного договору від імені відповідача, останнім суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не зверталась, як і не оскаржував правомірність укладеного договору.
Отже, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 15.03.2021 правочину - договору про надання кредиту, та його підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. 
Щодо доводів про недоведеність факту видачі кредиту на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо надання коштів позивачем надано довідку (звіт) платіжного оператора ТОВ «ФК «Вей фор пей» (адресовану первісному кредитору ТОВ «Служба МК»), за змістом якої 15.03.2021 о 16:19:34 здійснено успішний переказ 4 300,00 грн на картку категорія Visa, емітент Приватбанк, маска карти № НОМЕР_1 . Призначення платежу визначено як зарахування коштів за договором № 2107450614316.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неможливості ідентифікації отримувача через маскування номера картки (перші дві та останні чотири цифри НОМЕР_1 ). Станом на березень 2021 року регулювання операцій з електронними платіжними засобами здійснювалося Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014, пунктом 8 розділу VII якої було передбачено, що документи за операціями повинні містити реквізити, дозволені правилами безпеки платіжної системи. Водночас апеляційна скарга не містить відповідних доводів та належного правового обґрунтування, які б давали підстави для висновку про те, що застосоване у звіті платіжного оператора маскування реквізитів платіжного засобу не відповідало правилам безпеки відповідної платіжної системи (Visa) або суперечило встановленим вимогам щодо захисту інформації під час здійснення переказу коштів.
Отже сукупність даних звіту, а саме ідентичність номера договору, точний час операції, сума 4 300,00 грн та збіг маскованих цифр картки з реквізитами в договорі, дає суду підстави за стандартом більшої переконливості вважати факт отримання коштів відповідачем доведеним (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). 
Відповідно до положень ст .ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається. Надавши докази успішної транзакції на картку, вказану відповідачем, позивач виконав свій обов`язок. Водночас, відповідач, будучи власником рахунку, мав безперешкодний доступ до банківської виписки, проте не надав її суду на спростування факту зарахування коштів, що розцінюється судом як відсутність доказів на підтвердження його заперечень.
Щодо доводів скаржника про неповідомлення його про заміну кредитора, колегія виходить із положень ст. 516 ЦК України, згідно з якими заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд у справі № 727/2790/25 вказав, що відсутність повідомлення боржника про відступлення права вимоги не звільняє його від обов`язку виконання зобов`язання. Це положення спрямоване на захист боржника від подвійного стягнення, а не на звільнення від боргу. Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про здійснення ОСОБА_1 сплати на рахунок первісного кредитора (ТОВ «Служба миттєвого кредитування») або проміжного кредитора, право позивача на стягнення заборгованості є безумовним, ОСОБА_1 залишається зобов`язаною особою. 
Клопотання позивача про витребування інформації у АТ КБ «Приватбанк» у суді апеляційної інстанції колегією суддів відхилено на підставі частини 2 статті 367 ЦПК України, оскільки позивач не обґрунтував поважності причин неподання такого клопотання у суді першої інстанції. Водночас наявний у справі звіт платіжного оператора про успішний переказ є самодостатнім доказом виконання кредитором своїх зобов`язань, тягар спростування якого процесуально лежить на відповідачі. 
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на відсутність оригіналів електронних файлів у форматах PDF чи XML та відповідно відмовляє у клопотанні про їх витребування, оскільки за приписами статті 95 ЦПК України, паперові копії електронних доказів є належними засобами доказування. Оскільки апелянт не навів конкретних обставин, які б свідчили про розбіжність між паперовою копією та електронним оригіналом, а лише формально заперечив їх, суд першої інстанції правомірно взяв ці докази до уваги. Принцип змагальності покладає на відповідача обов`язок спростувати факт зарахування коштів, зокрема, шляхом надання власної банківської виписки, чого ОСОБА_1 вчинено не було.
Отже, заборгованість ОСОБА_1 підтверджена належними доказами (кредитний договір, звіт платіжного оператора про перерахування 4 300 грн на картку № НОМЕР_1 ), факт переходу права вимоги - послідовним ланцюгом факторингу. Розрахунок заборгованості у розмірі 43 531,20 грн, де заборгованість за процентами становить 39 231,68 грн, відповідає умовам договору щодо платності кредиту та здійснений в межах строку кредитування (1 рік), що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо обмеження нарахування процентів строком дії договору. Заперечень щодо арифметичної правильності, як і контррозрахунку відповідачем не подано. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та правильно застосував норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 141 ЦК України покладаються на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Обласова Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

А. М. Стрижеус

В. В. Саліхов