08.04.26
22-ц/812/687/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 477/1551/21
Номер провадження: 22-ц/812/687/26 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
Номер провадження: 22-ц/812/766/26
Номер провадження: 22-ц/812/767/26 
Номер провадження: 22-ц/812/777/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О., 
із секретарем судового засідання - Богуславською О.М., 
за участю: представника позивача - адвоката Ткаченко О.І., представника відповідача – адвоката Мастюгіна Д.І., представника третьої особи - Жуковського О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами 
ОСОБА_1 , подану в його інтересах
адвокатом Ткаченко Оленою Іванівною,
Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області,
Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради,
Миколаївської міської ради
на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді - Селіщевої Л.І. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Енерджи Про» (надалі - ТОВ «Еко Енерджи Про»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фермерське господарство «Канакер» (надалі - ФГ «Канакер»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання протиправною та скасування державної реєстрації земельної ділянки та права власності на неї, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Миколаївської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про визнання незаконними та скасування рішень, визнання протиправною та скасування державної реєстрації земельної ділянки та права власності на неї, витребування майна з чужого незаконного володіння.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказував що, він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003, площею 4,04 га, та земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0084, площею 0,03 га на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №014726 від 13 квітня 2004 року. Вказані земельні ділянки були отримані ним в результаті паювання із земель, що належали Асоціації імені Карла Маркса на праві колективної власності на землю, відповідно до отриманого 16 червня 1994 року Державного акту на право колективної власності на землю серії МК № 00005 на земельну ділянку загальною площею 3460,2 га для ведення сільськогосподарського виробництва.
Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 12. 
22 квітня 2010 року на підставі укладеного із ФГ «Канакер» договору оренди, зареєстрованого 20 травня 2020 року у Жовтневому районному відділі Миколаївської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №041049001415, вказані земельні ділянки були передані в оренду ФГ «Канакер», яке користується ним і до теперішнього часу. 
Позивач вказував, що 12 березня 2021 року він звернувся до державного кадастрового реєстратора Відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з заявою про внесення відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру, проте йому в цьому було відмовлено із посиланням на те, що належні йому на праві власності земельні ділянки перетинаються з іншими земельними ділянками, а саме з земельною ділянкою з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 із площею 20,0 га яка співпадає на 11,2474% та з земельною ділянкою з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009 із площею 36,0 га, яка співпадає на 87,1149%. 
Як зазначав ОСОБА_1 , рішенням Миколаївської міської ради № 23/64 від 27 липня 2017 року TOB «Еко Енержи Про» надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 площею 20 га, із земель комунальної власності з метою передачі в оренду для виробництва електричної енергії. Відносно вказаної земельної ділянки Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради вчинено реєстрацію права комунальної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та державну реєстрацію іншого речового права, а саме оренди цієї земельної ділянки за TOB «Еко Енержи Про».
09 квітня 2019 року Миколаївською міською радою винесено рішення №51/60 про передачу в оренду земельної ділянки для виробництва електричної енергії та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 200 000 кв.м, із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 та передано вказану земельну ділянку TOB «Еко Енержи Про» в оренду на 30 років. 
Крім того, відділом у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в Державному земельному кадастрі на підставі рішення Миколаївської міської ради № 40/13 від 17 липня 2018 року зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009 на праві комунальної власності, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. 
Позивач вказував, що на час винесення спірних рішень, затвердження технічної документації та формування земельних ділянок, відповідачі не звернули уваги на те, що останні частково накладаються на належні йому земельні ділянки, факт перетинання (накладання) земельних ділянок, які перебувають у нього у власності, та які сформовані Миколаївською міською радою, крім технічної документації також підтверджується висновками судового експерта Дробота В.В. від 01 липня 2021 року за № 3.
Позивач зазначає, що внаслідок цього було порушено право власності позивача та його законні інтереси на володіння, користування та розпорядження належними йому на праві приватної власності земельними ділянками, які фактично вибули із його володіння. 
Посилаючись на те, що неправомірними рішеннями Миколаївської міської ради при формуванні земельних ділянок порушено його право власності на земельні ділянки, які фактично вибули із його володіння ОСОБА_1 просив суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 17 липня 2018 року № 40/13 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по Корабельному району м. Миколаєва»;
- визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 09 квітня 2019 року № 51/160 «Про передачу в оренду земельної ділянки для виробництва електричної енергії по Корабельному району м. Миколаєва»;
- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, що розташована по АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009, що розташована по АДРЕСА_1 та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області закрити Поземельну книгу, що була відкрита у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації вказаних земельних ділянок;
- скасувати реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, що розташована по АДРЕСА_1 та зобов`язати Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
15 лютого 2022 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Ткаченко О.І. подана заява про зміну предмета позову, в якій ТОВ «Еко Енерджи Про» зазначено відповідачем та уточнивши позовні вимоги позивач просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 09 квітня 2019 року № 51/160 «Про передачу в оренду земельної ділянки для виробництва електричної енергії по Корабельному району м. Миколаєва»;
- витребувати у Миколаївської міської ради та ТОВ «Еко Енерджи Про» частину земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 площею 0,04541 з наступними лінійними промірами з півночі 49,49 м., сходу 115 м., півдня 32,7 м., заходу 111,53 м., яка значиться як складова земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010;
- припинити право власності територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 та право оренди на неї за ТОВ «Еко Енерджи Про»;
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, що розташована по АДРЕСА_1 , вчинений Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, індексний номер 46623469 від 24 квітня 2019 року;
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, що розташована по АДРЕСА_1 , вчинений Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, індексний номер 46623469 від 24 квітня 2019 року;
- скасувати в Державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, що розташована по АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області виключити запис про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, що розташована по АДРЕСА_1 та закрити Поземельну книгу, що була відкрита у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації вказаної земельної ділянки;
- зобов`язати ТОВ «Еко Енерджи Про» за власний рахунок та власними силами звільнити вказану земельну ділянку від встановленого на ній обладнання;
- визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 17 липня 2018 року № 40/13 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по Корабельному району м. Миколаєва»;
- скасувати в Державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009, що розташована по АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області виключити запис про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009, що розташована по АДРЕСА_1 та закрити Поземельну книгу, що була відкрита у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації вказаної земельної ділянки.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 та залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ТОВ «Еко Енерджи Про».
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі № 477/1551/21 зобов`язавши Миколаївську міську раду та ТОВ «Еко Енерджи про» утриматись від дій, пов`язаних з використанням земельних ділянок з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 загальною площею 20,0 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та 4810136600:07:029:0009 загальною площею 36 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , внесення будь-яких змін до них, спрямованих на зміну цільового призначення з земель сільськогосподарського призначення на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення або будь-яка їх забудова, розпорядження ними (поділ, виділення, передача у користування), у тому числі утриматись від дій пов`язаних із внесенням відповідних змін до земельно-облікових відомостей та від дій, пов`язаних з передачею цих земельних ділянок у власність чи користування фізичним та юридичним особам.
Представник відповідача – Миколаївської міської ради у відзиві на позов заперечував проти його задоволення у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що оспорювані позивачем рішення Миколаївської міської ради були прийняті у межах її повноважень та у повній відповідності до діючого законодавства. 
Зокрема, представник відповідача вказував, що рішенням міської ради № 23/64 від 27 липня 2017 року ТОВ «Еко Енерджи Про» надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 20 га із земель комунальної власності, з метою передачі в оренду для виробництва електричної енергії, з подальшим зарахуванням земельної ділянки до земель енергетики по АДРЕСА_2 , в межах з промзоною по вул. Самойловича, з присвоєнням адреси, за умови вирішення загальної концепції проекту індустріального парку з врахуванням рішень Детального плану території, а також системного інженерного та транспортного забезпечення вантажного руху міста відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 23.06.2017 р. № 17-2391/2.
На виконання вищезазначеного рішення міської ради, ТОВ «Еко Енерджи Про» замовило, а КП «Госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Еко Енерджи Про» для виробництва електричної енергії по АДРЕСА_1 , який було погоджено відповідними органами згідно вимог чинного законодавства.
Рішенням Миколаївської міської ради від 17.07.2018 р. за № 40/13 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009, загальною площею 36 га із земель комунальної власності, зарахувавши її до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (землі індустріальних парків), за цільовим призначенням - до земель промисловості, для розташування індустріального парку по АДРЕСА_3 на території промзони в Корабельному районі м. Миколаєва відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 13.11.2017 р.№ 17-5072. Згідно вказаного висновку, управління погоджує проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 36 га для розташування індустріального парку по вул. Самойловича на території промзони в Корабельному районі м. Миколаєва.
Згідно довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 15.09.2017 р. за № 762/175-17, згідно наявних даних державного земельного кадастру земельна ділянка орієнтовною площею 36 га, яку намічено до відведення управлінню земельних ресурсів Миколаївської міської ради для розташування індустріального парку по вул. Самойловича на території промзони в Корабельному районі м. Миколаєва, відноситься до земель комунальної власності - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (забудовані землі). Рішенням Миколаївської міської ради №51/160 від 09.04.2019 р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (кадастровий номер 4810136600:07:029:0010), загальною площею 200 000 кв.м., із земель комунальної власності, зарахувавши її за цільовим призначенням до земель енергетики (за складом угідь - до земель, які використовуються для технічної інфраструктури), для виробництва електричної енергії по АДРЕСА_1 . 
Також було передано ТОВ «Еко Енерджи Про» в оренду строком на 30 років земельну ділянку площею 200000 кв.м. для виробництва електричної енергії по АДРЕСА_1 відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 23.10.2018 р. № 17-4551, 17-4551/2. В подальшому, між Миколаївською міською радою та ТОВ «Еко Енерджи Про» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у Книзі реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 19.04.2019 р. за № 11534.
Крім цього, представник відповідача посилався на те, що згідно Генерального плану м. Миколаєва, земельні ділянки з кадастровими номерами 4810136600:07:029:0009 та 4810136600:07:029:0010 знаходяться у межах м. Миколаєва, а тому Миколаївська міська рада, як орган місцевого самоврядування представляє інтереси територіальної громади м. Миколаєва, і має повноваження на розпорядження землями, що відносяться до комунальної власності.
Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, подав відзив, у якому заперечував проти позову мотивуючи його безпідставністю та необґрунтованістю.
У відзиві представник відповідача вказав, що згідно розробленої технічної документації, земельні ділянки з кадастровими номерами4810136600:07:029:0009 та 4810136600:07:029:0010 знаходяться у межах м. Миколаєва, та відносяться до комунальної власності, а тому Миколаївська міська рада, як орган місцевого самоврядування, мала повноваження приймати рішення щодо розпорядження вказаними земельними ділянками. Винесенню рішень міської ради передували позитивні висновки управління містобудування і архітектури від 23 червня 2017 року за № 17-2391/2 та від 13 листопада 2017 року за № 17-5072. Державна реєстрація земельних ділянок була проведена державним кадастровим реєстратором у порядку, визначеному діючим законодавством та на підставі належно оформлених документів, тому підстав для відмови у державній реєстрації у відповідача не було.
Представник відповідача - Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог відносно нього. У відзиві зазначено, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 за Миколаївською міською радою та внесення запису про інше речове право - право оренди цієї земельної ділянки за ТОВ «Еко Енерджи Про» було проведено згідно діючого законодавства та на підставі належно оформлених документів.
Представник відповідача -ТОВ «Еко Енерджи Про» подав відзив, у якому заперечував проти позову у повному обсязі, посилаючись на те, що згідно розробленої технічної документації, земельна ділянка з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, яку орендує Товариство, перебуває у межах м. Миколаєва, тому єдиним органом, який має право нею розпоряджатися є Миколаївська міська рада. Відведення та передача в оренду вищевказаної земельної ділянки було проведені у відповідності до діючого законодавства, тому рішення міської ради № 51/160 «Про передачу в оренду земельної ділянки для виробництва електричної енергії по Корабельному району м. Миколаєва» та укладений на його підставі договір оренди земельної ділянки є законними і обґрунтованими.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано у Миколаївської міської ради та ТОВ «Еко Енерджи Про» частину належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003, площею 0,04541 га, з наступними лінійними промірами: з півночі - 49,49 м.; сходу - 115 м.; півдня - 32,7 м.; заходу - 111,53 м., яка є складовою земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Миколаївської міської ради, ТОВ «Еко Енерджи Про», Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради судовий збір по 227 грн з кожного.
Рішення суду мотивовано тим, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих відносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст і правову природу.
Земельні ділянки, що були надані позивачеві, на час їх виділення не відносилися ні до державної ні до комунальної власності, а були виділені зі складу земель, що раніше перебували у колективній власності Асоціації ім. Карла Маркса. Доказів, які б спростовували такі висновки суду матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що у Асоціації ім. Карла Маркса чи у позивача в установленому законом порядку вилучались чи викупались зазначені ділянки. ОСОБА_1 який не є володільцем земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003, але як власник, має право в силу ч. 1 ст. 317 ЦК України володіти, користуватися та розпоряджатися нею, тому може просити про захист цього права шляхом витребування такої ділянки з володіння особи, яка не є її власником. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд зазначав, що рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.
Щодо заявлених вимог про визнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради № 40/13 від 17 липня 2018 року «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по Корабельному району м. Миколаєва» та рішення № 51/160 від 09 квітня 2019 року «Про передачу в оренду земельної ділянки для виробництва електричної енергії по Корабельному району м. Миколаєва», суд виходив з неефективності такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду тому, що воно вичерпало свою дію виконанням. 
За такого визнання недійсними та скасування цих рішень не поновить порушені права позивача та його законні інтереси, та не створить жодних правових наслідків, а тому такі вимоги не є ефективним способом захисту права.
Відмовляючи у задоволенні вимог позивача щодо припинення права власності територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 та право оренди на неї ТОВ «Еко Енерджи Про», а також вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності та права оренди цієї земельної ділянки, суд виходив з відсутності підстав для їх задоволення, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером має площу 20 га, тобто значно більшу ніж площа її накладення з земельною ділянкою позивача (кадастровий номер 4823300000:06:000:0003 і площа 4,04 га), а відтак позивач має право заявляти вимоги лише щодо тієї частини земельної ділянки, яка накладається на його земельну ділянку, і не може оспорювати правомірність надання у власність тієї частини земельної ділянки, яка не порушує його право власності.
Вимог про витребування частини належної позивачу земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003, яка є складовою земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009, позивач у своєму позові не заявляв. Хоча згідно висновку земельно-технічної експертизи, які суд навів вище, перетин цих земельних ділянок становить 87 %, що складає 3,5202 га, тобто значно більшу площу перетину а ніж із земельною ділянкою з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, тому з урахуванням диспозитивності цивільного процесу та меж заявлених позовних вимог, це не є предметом судового розгляду.
Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині розподілу судових витрат, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким питання про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат по оплаті судового збору вирішити без покладання обов`язку з відшкодування таких витрат на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, а тому з огляду на вищевикладені приписи закону відсутні підстави для покладення на такого відповідача обов`язку з відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору. 
Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради в апеляційній скарзі просив рішення суду в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове, яким питання стягнення на користь позивача витрат по сплаті судового збору вирішити без покладення обов`язку на Департамент з урахуванням приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якого діяла адвокат Ткаченко А.І., просив рішення суду в частині відмови у задоволенні його позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме: 
визнати незаконними та скасувати: рішення Миколаївської міської ради від 17 липня 2018 року за № 40/13 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по Корабельному району м. Миколаєва»; рішення Миколаївської міської ради від 09 квітня 2019 року за № 51/160 «Про передачу в оренду земельної ділянки для виробництва електричної енергії по Корабельному району м. Миколаєва»;
визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію земельної Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.02.2026 13 ділянки кадастровий номер 4810136600:07:029:0010 загальною площею 20,0 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер 4810136600:07:029:0009 загальною площею 36 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області закрити Поземельну книгу, яка була відкрита у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 4810136600:07:029:0010 загальною площею 20,0 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер 4810136600:07:029:0009 загальною площею 36 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 
скасувати реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 загальною площею 20,0 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; - зобов`язати ТОВ «Еко Енерджи Про» звільнити вказану ділянку від облаштованих на ній сонячних батарей. Також, позивач просив вирішити питання про судові витрати у випадку задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду у вказаній частині суперечать обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.
Вказано, що судом не враховано зміст та характер порушень прав позивача, вимог матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, що часткове задоволення позову не є вичерпним, а отже і ефективним способом захисту прав позивача.
Суд помилково вважав зайвими та неналежними, крім витребування майна, вимоги про припинення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 та виключення відомостей про неї з Реєстру та носіїв ДЗК.
Зазначає про те, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом подання позову про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а відтак суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог про визнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради від 17 липня 2018 року за № 40/13 та 09 квітня 2019 року за № 51/160.
Миколаївська міська рада в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог про витребування у Миколаївської міської ради та ТОВ «Еко Енерджи Про» частини належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003, площею 0,04541 га, з наступними лінійними промірами: з півночі - 49,49 м.; сходу - 115 м.; півдня - 32,7 м.; заходу - 111,53 м., яка є складовою земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не є власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 та навіть частини земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 площею 0,04541 га, а тому у нього відсутні взагалі правові підстави подання позову про витребування у Миколаївській міській раді та ТОВ «Еко Енерджи Про» частини земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 площею 0,04541 га з наступними лінійними промірами: з півночі - 49,49 м.; сходу - 115 м.; півдня - 32,7 м.; заходу - 111,53 м., яка є складовою земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010. Крім того, представник Миколаївської міської ради зазначає про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в позові, оскільки належним способом захисту прав ОСОБА_1 на належну йому на праві власності земельну ділянку є усунення перешкод у її користуванні.
У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представники Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради та Миколаївської міської ради просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційні скарги, представник ФГ «Канакер» просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а в задоволенні апеляційних скарг Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області відмовити. 
Представник ТОВ «Еко Енерджи Про» - адвокат Мастюгін Д.І. у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив її залишити її без задоволення.
У судове засідання ОСОБА_1 представники Миколаївської міської ради, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради та Миколаївської міської ради надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Колегія вважала за можливе на підставі ст. 372 розглядати справу у їх відсутність. 
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Ткаченко О.І. та Миколаївської міської ради не підлягають задоволенню, а апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №014726, виданого Жовтневою райдержадміністрацією 13 квітня 2004 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 53, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: 4823300000:06:000:0003, площею 4,04 га та 4823300000:06:000:0084, площею 0,03 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та які розташовані в межах території Жовтневої районної ради Жовтневого району Миколаївської області (т. 1 а.с. 24 ).
22 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ФГ «Канакер» укладено договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_1 (орендодавець) передав в оренду ФГ «Канакер» (орендатор) належні йому земельні ділянки загальною площею 4,07 га строком на 49 років. 
Вказаний договір зареєстрований у Жовтневому районному відділі Миколаївської філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис в розділі Книги за № 041049001415 від 20 травня 2020 року (т. 1 а.с. 25-28).
У березні 2021 року ОСОБА_1 з метою внесення відомостей щодо йому належних земельних ділянок до Державного земельного кадастру звернувся із заявою до державного кадастрового реєстратора відділу у Миколаївському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області.
Однак, рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Миколаївському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 19 березня 2021 року № РВ-4800840742021 ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельну кадастру у зв`язку з тим, що належні йому земельні ділянки перетинаються з іншими земельними ділянками, зокрема, із земельною ділянкою з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, яка співпадає на 11,2474 % та із земельною ділянкою з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009, яка співпадає на 87,1149 % (т. 1 а.с. 32-33). 
Як встановлено судом, 17 січня 2017 року Миколаївською міською радою було прийнято рішення № 14/36 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розташування Індустріального парку» яким надано дозвіл управлінню земельних ресурсів Миколаївської міської ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 63 га для розташування індустріального парку по вул. Самойловича на території промзони в Корабельному районі м. Миколаєва (т. 2 а.с. 69 (зв.).
18 травня 2017 року ТОВ «Еко Енерджи Про» звернулося до Миколаївської міської ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 20 га для виробництва електричної енергії (т.2 а.с.107).
Пунктом 1 розділу І рішення Миколаївської міської ради № 23/64 від 27 липня 2017 року були внесені зміни до пункту 1 рішення міської ради № 14/36 від 17 січня 2017 року та викладений у новій редакції: надано дозвіл управлінню земельних ресурсів Миколаївської міської ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 36 га для розташування індустріального парку по вул. Самойловича на території промзони в Корабельному районі м. Миколаєва. Підстава: зменшення площі земельної ділянки. 
Пунктом 1 розділу 2 вказаного вище рішення Миколаївської міської ради надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ТОВ «Еко Енерджи Про» для складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 20 га, із земель комунальної власності з метою передачі в оренду для виробництва електричної енергії (об`єкт енергетичної інфраструктури) з подальшим зарахуванням земельної ділянки до земель енергетики по АДРЕСА_2 в межах з промзоною по вул. Самойловича з присвоєнням адреси за умови вирішення загальної концепції проекту індустріального парку з врахуванням рішень Детального плану території, а також системного інженерного та транспортного забезпечення вантажного руху міста відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 23 червня 2017 року №17-2391/2. Площу земельної ділянки уточнити проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т.2 а.с. 70). 
На виконання вищезазначеного рішення міської ради ТОВ «Еко Енерджи Про» замовило, а КП «Госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Еко Енерджи Про» для виробництва електричної енергії по АДРЕСА_1 , який було погоджено відповідними органами.
Рішенням Миколаївської міської ради від 17 липня 2018 року за № 40/13 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009, загальною площею 36 га, із земель комунальної власності, зарахувавши її до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (землі індустріальних парків), за цільовим призначенням - до земель промисловості, для розташування індустріального парку по АДРЕСА_3 на території промзони в Корабельному районі м. Миколаєва відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 13 листопада 2017 року № 17-5072 (т. 1 а.с. 51). 
Згідно цього висновку, управління погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 36 га для розташування індустріального парку по вул. Самойловича на території промзони в Корабельному районі м. Миколаєва.
Зі змісту довідки виданої Відділом у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 15 вересня 2017 року за № 762/175-17 вбачається, що за наявними даними державного земельного кадастру земельна ділянка орієнтовною площею 36 га, яку намічено до відведення управлінню земельних ресурсів Миколаївської міської ради для розташування індустріального парку по вул. Самойловича на території промзони в Корабельному районі м. Миколаєва, відноситься до земель комунальної власності - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (забудовані землі) (т. 2 а.с. 70 зв.).
Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради надало позитивний висновок від 13 листопада 2017 року за № 17-5072 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 36 га для розташування індустріального парку по вул. Самойловича на території промзони в Корабельному районі м. Миколаєва (т. 2 а.с. 75 зв.). 
Вищевказаний проект землеустрою отримав позитивний висновок державної експертизи як такий, що відповідає вимогам законодавства і прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам (т. 2 а.с.77).
Рішенням Миколаївської міської ради від 09 квітня 2019 року № 51/160 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (кадастровий номер 4810136600:07:029:0010), загальною площею 200 000 кв.м., із земель комунальної власності, зарахувавши її за цільовим призначенням до земель енергетики (за складом угідь - до земель, які використовуються для технічної інфраструктури), для виробництва електричної енергії по АДРЕСА_1 та передано ТОВ «Еко Енерджи Про» в оренду строком на 30 років земельну ділянку площею 200 000 кв.м. для виробництва електричної енергії по АДРЕСА_1 відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 23 жовтня 2018 року № 17-4551, 17-4551/2 (т. 1 а.с.52).
В подальшому, між Миколаївською міською радою та ТОВ «Еко Енерджи Про» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у Книзі реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 19 квітня 2019 року за № 11534.
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, загальною площею 20 га є комунальною власністю та відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення - для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель та споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, вид використання - для виробництва електричної енергії (об`єкт енергетичної інфраструктури) по АДРЕСА_1 . На дану земельну ділянку зареєстровано право оренди за ТОВ «Еко Енерджи Про» (т. 1 а.с. 45-46).
Згідно наявної у справі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 передана в оренду ТОВ «Еко Енерджи Про» на підставі договору оренди землі № 11534 від 19.04.2019 року, строком - до 19.04.2049 року (т. 1 а.с. 48-49).
Також відповідно до інформації Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009, загальною площею 36 га є комунальною власністю та відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, вид використання - для розташування індустріального парку по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 44).
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що він в установленому законом порядку набув право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами:4823300000:06:000:0003, площею 4,04 га та 4823300000:06:000:0084, площею 0,03 га. Також позивач зазначив, що ці земельні ділянки були виділені йому у натурі (на місцевості) на підставі отриманого ним раніше сертифікату на право на земельну частку (пай), як члену Асоціації ім. Карла Маркса, із земель, що належали їй на праві колективної власності на землю, в порядку паювання. Місце розташування даних земельних ділянок згідно розробленої технічної документації, знаходилося у межах земельної ділянки, що перебувала у колективній власності Асоціації ім. Карла Маркса, не відносилась до комунальної власності й відповідно Миколаївська міська рада не мала права розпоряджатись нею.
Як вбачається з Державного акту на право колективної власності на землю серії МК № 00005, 16 червня 1994 року Асоціації ім. Карла Маркса на підставі рішення 21 сесії ХХІ скликання Жовтневої районної ради народних депутатів від 29 березня 1994 року була передана у колективну власність земельна ділянка площею 3460,2 га, для ведення сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с.35-38). 
ОСОБА_1 на підставі розпорядження Жовтневої райдержадміністрації № 537-р від 23 вересня 1996 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0113277, зі складу земель Асоціації ім. Карла Маркса, що підтверджується випискою з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (т. 1 а.с. 39-40). 
В подальшому ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» була розроблена відповідна технічна документація зі складання державних актів на право власності на землю громадянам (74 чоловік) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Жовтневої районної ради Жовтневого району Миколаївської області.
Зі змісту вказаної технічної документації вбачається, що місце розташування наданих позивачеві земельних ділянок знаходилося у межах земельної ділянки, що перебували у колективній власності Асоціації ім. Карла Маркса, у межах території Жовтневої районної ради Жовтневого району Миколаївської області. Це підтверджується, серед іншого, і актом про встановлення меж земельних ділянок в натурі та передачу і прийом межових знаків під охорону та зберігання (т.1 а.с. 142).
Крім цього, у матеріалах технічної документації містяться ситуаційний план із зазначенням місця розташування земельних ділянок та кадастровий план на земельні ділянки, із зазначенням опису меж та суміжних користувачів, а також каталоги координат земельних ділянок, що відводяться.
Отже, наведене свідчить про те, що земельні ділянки, які були надані позивачеві, на час їх виділення не відносилися ні до державної ні до комунальної власності, а були виділені зі складу земель, що раніше перебували у колективній власності Асоціації ім. Карла Маркса. 
Доказів, які б спростовували такі висновки суду, матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що у Асоціації ім. Карла Маркса чи у позивача в установленому законом порядку вилучались чи викуплялись зазначені земельні ділянки. 
Однак, згідно висновку земельно-технічної експертизи № 3 від 01 липня 2021 року, проведеної судовим експертом Дробот В.В. на замовлення ОСОБА_1 має місце перетинання (накладення) земельної ділянки, яка є у власності ОСОБА_1 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія МК № 014726 з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003, площею 4,04 га, та земельних ділянок з кадастровими номерами 4810136600:07:029:0009 та 4810136600:07:029:0010 (т.1 а.с. 143-151). 
Перетин земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 та земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 становить 11 %, що складає 0,04541 га, з наступними лінійними промірами (з півночі 49,49 м.; сходу 115 м.; півдня 32,7 м.; заходу 111,53 м.).
Перетин земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 та земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009 становить 87 %, що складає 3,5202 га, з наступними лінійними промірами (з півночі 143,85 м.; 83,86 м., 285,10 м.; сходу 111,53 м.; півдня 424,37 м.; заходу 27,14 м.).
Площі та лінійні проміри відображені в плані меж земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003, що перетинається (накладається) на земельні ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009 та з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010.
Висновки експерта також узгоджуються з рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Миколаївському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № РВ-4800840742021 від 19 березня 2021 року, яким було відмовлено позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру саме через перетин належної йому земельної ділянки з земельними ділянками, кадастрові номери яких 4810136600:07:029:0009 та 4810136600:07:029:0010 (т. 1 а.с. 154). 
Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять. 
Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині витребування належної йому частини земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003, площею 0,04541 га, з наступними лінійними промірами: з півночі - 49,49 м.; сходу 115 м.; півдня - 32,7 м.; заходу - 111,53 м., яка є складовою земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем як власником відповідно до вимог ст. 317 ЦК України вірно обрано належний спосіб захисту, а саме має віндикаційний позов. 
З таким висновком суду колегія погоджується з огляду на таке.
Згідно ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Частинами першою, другою статті 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. 
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно із частинами першою-четвертою статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 125 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання Державного акта) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Однією з загальних засад державної реєстрації прав є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав (пункт 2 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина третя статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону (частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до статті 126 ЗК України (у редакції, чинній з 01.01.2013) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема, такі речові права, як право власності, право постійного користування земельною ділянкою.
Згідно з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на земельну ділянку повинно бути зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Положенням частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.
Частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).
Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].
Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68)].
Тож це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними [постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)].
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним і правомірним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
Так, серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України, як віндикаційний позов і усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном у порядку, визначеному ст. 391 ЦК України як негаторний позов. 
Віндикаційним позовом є позов про витребування майна, тобто вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на праві володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України).
Негаторним позовом є вимога власника, який є володільцем цього майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (зокрема, шляхом виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Такий спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 72)).
У випадку поєднання в одній вимозі віндикаційного та негаторного позовів суд має визначити, яку мету переслідує позивач, і застосувати належні норми права, зокрема, задовольняючи такий позов частково. Зазначений підхід узгоджується з принципом jura novit curia («суд знає закони»), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 р. у справі № 487/10128/14-ц; від 25.06.2019 р. у справі № 924/1473/15; від 04.09.2019 р. у справі № 265/6582/16-ц; від 11.09.2019 р. у справі № 487/10132/14-ц; від 04.12.2019 р. у справі № 917/1739/17; від 16.06.2020 р. у справі № 145/2047/16-ц; від 08.06.2021 р. у справі № 662/397/15-ц; від 15.06.2021 р. у справі № 904/5726/19 та від 07.09.2022 р.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 зазначила, що за наявності підстав витребувати спірну земельну ділянку з незаконного володіння кінцевого набувача, суд може у цій частині вимогу задовольнити. Відмова в іншій частині вимоги (про знесення спорудженого на тій ділянці об`єкта нерухомості) не перешкоджає державі після її введення у володіння спірною земельною ділянкою заявити позов про демонтаж спорудженого на ній нерухомого майна. У разі відмови у витребуванні спірної земельної ділянки, тобто неможливості введення власника у володіння нею, неможливим є його подальший судовий захист за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні цією ділянкою.
У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.
Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.
Такі вимоги є неефективними способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить позивачу права володіння його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, зокрема, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)].
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що вибраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту [аналогічні висновки викладені у пунктах 108-110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)].
Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).
Підсумовуючи викладене вище, потрібно наголосити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)].
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).
Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19.
У пункті 145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) зазначено, що «[…] у спорах з подібними обставинами належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається».
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що «витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Як встановлено належна позивачу земельна ділянка 4823300000:06:000:0003 частково накладається на земельні ділянки 4810136600:07:029:0009 та 4810136600:07:029:0010, що належать відповідачу Миколаївській міській раді.
Так, перетин земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 та земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 становить 11 %, що складає 0,04541 га, з наступними лінійними промірами (з півночі 49,49 м.; сходу 115 м.; півдня 32,7 м.; заходу 111,53 м.), перетин земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 та земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009 становить 87 %, що складає 3,5202 га, з наступними лінійними промірами (з півночі 143,85 м.; 83,86 м., 285,10 м.; сходу 111,53 м.; півдня 424,37 м.; заходу 27,14 м.).
Отже, наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 , як власник на теперішній час не може реалізувати своє право на частину належної йому спірної ділянки кадастровий номер 4823300000:06:000:0003, на яку накладаються земельні ділянки кадастровий номер 4810136600:07:029:0010 та кадастровий номер 4810136600:07:029:0009, що належать Миколаївській міській раді.
При таких обставинах, належним (правомірним) способом захисту є позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 та накладається на земельні ділянки, що знаходяться у власності відповідача.
В контексті обставин даної справи та заявлених позовних вимог про витребування частини земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 площею 0,04541 з наступними лінійними промірами з півночі 49,49 м., сходу 115 м., півдня 32,7 м., заходу 111,53 м., яка значиться як складова земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про витребування вказаної частини земельної ділянки та відмовив у задоволенні вимоги про зобов`язання звільнити вказану земельну ділянку від встановленого на ній обладнання.
Разом з тим, як встановлено, вимог щодо витребування частини земельної ділянки 4823300000:06:000:0003, яка перетинається (накладається) із земельною ділянкою з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009 та є її складовою позивачем пред`явлено не було.
Доводи апеляційної скарги Миколаївської міської ради про те, що ОСОБА_1 не має права на звернення з позовом до суду, оскільки не є власником навіть частини земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 площею 0,04541 га не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме Державним актом на право власності на земельну ділянку та висновком земельно-технічної експертизи № 3 від 01 липня 2021 року, яким підтверджено перетин частини вказаної земельної ділянки та земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010.
Посилання в апеляційні скарзі на те, що з Генерального плану м. Миколаєва, затвердженого рішенням від 18 червня 2009 року №35/18 чітко вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 знаходиться в межах міста Миколаєва та територіальна громада в особі Миколаївської міської ради є її власником, а відтак не може бути витребувана через невірний обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, не заслуговують на увагу, з огляду на встановлені обставини справи та усталену практику Верховного Суду щодо спірних правовідносин.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішень Миколаївської міської ради №40/13 від 17 липня 2018 року «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по Корабельному в районі м. Миколаєва» та рішення №51/160 від 09 квітня 2019 року «Про передачу в оренду земельної ділянки для виробництва електричної енергії по Корабельному району м. Миколаєва» з огляду на наступне.
Як встановлено, на підставі вказаних рішень Миколаївської міської ради були затверджені відповідні проекти землеустрою та укладено договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Еко Енерджи Про», а отже фактично вичерпали свою дію виконанням. 
Практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи, оскільки вичерпало свою дію виконанням є незмінною (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).
До того ж, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)]. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення [постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)].
Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував його протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачам було передано земельні ділянки, які накладаються на частину його земельної ділянки і вказані обставини були встановлені під час розгляду справи, а відтак суд першої інстанції з урахуванням висновків Верховного Суду, вірно відмовив у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування рішень Миколаївської міської ради №40/13 від 17 липня 2018 року та №51/160 від 09 квітня 2019 року, як таких, які вичерпали свою дію.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незгоди з висновком суду про відмову в задоволенні вимог про визнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради не заслуговують на увагу та не спростовують висновків суду з огляду на викладене вище. 
До того ж, слід зауважити, що рішенням Миколаївської міської ради від 17 липня 2018 року за № 40/13 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009, загальною площею 36 га, а рішенням від 09 квітня 2019 року № 51/160 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010, загальною площею 200 000 кв.м.
Тоді, як встановлено, перетин (накладення) земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 та земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009 становить 87 %, що складає 3,5202 га, а перетин земельної ділянки з кадастровим номером 4823300000:06:000:0003 та земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 становить 11 %, що складає 0,04541 га. 
Отже, вказані рішення Миколаївської міської ради стосується лише частини земельної ділянки належної на праві власності позивачу - 3, 5202 га та 0,04541 га, а відтак позивач не вправі оспорювати правомірність надання у власність тієї частини земельної ділянки, яка не порушує його законних прав та інтересів. 
За такого, з урахуванням висновків Верховного Суду, колегія вважає, що при таких обставинах, встановлених у даній справі належним (правомірним) способом захисту є позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, належної позивачу, а не усунення перешкод шляхом скасування рішень міської ради та скасування державної реєстрації земельних ділянок із закриттями поземельних книг.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про припинення права власності територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 та право оренди на неї ТОВ «Еко Енерджи Про», а також вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності та права оренди цієї земельної ділянки з огляду на те, що рішення суду про задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем.
До того ж, судом вірно зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 має площу 20 га, тобто значно більшу ніж площа її накладення 0,04541 га з земельною ділянкою позивача кадастровий номер 4823300000:06:000:0003, а відтак позивач не вправі пред`являти вимоги про припинення права власності на вказану земельну ділянку в цілому з урахуванням висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Відмовляючи у задоволенні вимог про скасування у державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:07:029:0009 та зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області виключити запис про державну реєстрацію цієї земельної ділянки, суд вірно виходив з обрання позивачем відповідно до вказаної земельної ділянки неналежного способу захисту. 
До того ж, слід зауважити, що скасування реєстрації спірних земельних ділянок, як усунення перешкод для позивача як власника частини земельної ділянки порушуватиме право Миколаївської міської ради на земельну ділянку, яка не стосується прав позивача.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не враховано, що зайняття земельної ділянки шляхом часткового накладення ділянок треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням його права володіння його ділянкою, а реєстрацію новоствореної земельної ділянки Миколаївською міською радою в ДЗК слід розглядати як перешкоду у здійсненні прав власника не можуть бути взяті до уваги з огляду на усталену практику Верховного Суду у спорах щодо частини земельної ділянки, що накладається. 
Також, не можуть бути взяті до уваги посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі №911/906/23 (провадження №12-61гс243) стосовно відмови у задоволенні вимог про припинення прав власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:07:029:0010 та виключення відомостей про неї з реєстру та носіїв ДЗК, оскільки висновки у зазначеній постанові стосуються встановлених обставин у конкретній справі щодо новоствореної земельної ділянки внаслідок об`єднання земельних ділянок, які витребувані на підставі рішення суду та як об`єкти цивільного права припинені, відповідні кадастрові номери скасовано, реєстраційні розділи закрито, які відмінні від встановлених обставин у справі, яка переглядається. 
Інші доводи в апеляційних скаргах Миколаївської міської ради та ОСОБА_1 зводяться до підстав позову та заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
За таких обставин рішення суду в оскаржуваній Миколаївською міською радою та ОСОБА_1 частині підлягає залишенню без змін. 
Що стосується доводів апеляційних скарг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області ради та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради стосовно розподілу судових витрат колегія виходить з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За положеннями статті 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судового збору з усіх відповідачів, суд першої інстанції виходив з пропорційності задоволених вимог. 
Покладаючи на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області ради, Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Миколаївську міську раду та ТОВ «Еко Енерджи Про» обов`язок по сплаті судового збору у розмірі 908 грн за одну вимогу (витребування у Миколаївській міської ради та ТОВ «Еко Енерджи Про» частину належної ОСОБА_1 земельної ділянки) суд стягнув судовий збір з усіх відповідачів по 227 грн з кожного.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказані вимоги позивача задоволені лише до Миколаївської міської ради та ТОВ «Еко Енерджи Про», інші вимоги залишено без задоволення, а відтак з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України відсутні для покладення на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області ради та Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради обов`язку по сплаті судового збору на користь позивача по 227 грн.
За таких обставин рішення суду в частині розподілу судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, шляхом стягнення з Миколаївської міської ради та ТОВ «Еко Енерджи Про» на користь ОСОБА_1 908 грн судового збору по 454 грн з кожного. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Ткаченко Оленою Іванівною та Миколаївської міської ради залишити без задоволення.
Апеляційні скарги Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради задовольнити.
Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2026 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з Миколаївської міської ради (ЄДРПОУ 26565573) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Енерджи Про» (ЄДРПОУ 41328473) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 908 грн судового збору по 454 грн з кожного. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова