Дата документу 14.04.2026 Справа № 333/4823/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 333/4823/25 Головуючий у І інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/726/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 квітня 2026 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого: Полякова О.З.,
суддів: Кочеткової І.В.,
Кухаря С.В.,
секретар: Остащенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И Л А: 

У червні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 11.07.2013 ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та Банком. 
Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. 
Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. 
Таким чином, 11.07.2013 між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із такими основними умовами: тип кредиту – кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту – «Максимум-готівка»; мета кредиту – для особистих потреб; максимальна сума Кредиту (Кредитної лінії) – 75000 грн (Двісті тисяч гривень); процентна ставка – 21% річних за користування Кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою; тип процентної ставки – фіксована; тип картки – MasterCard DEBIT WORLD; порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 7% від суми заборгованості, мінімум 50 грн. 
Власним підписом Позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором.
Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 178771,90 грн, з яких: 118904,18 грн – прострочене тіло кредиту; 59867,72 грн – відсотки за користування кредитом.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.
Посилаючись на означені обставини, АТ «Сенс Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість в сумі 178771,90 грн, з яких: 118904,18 грн – прострочене тіло кредиту, 59867,72 грн – відсотки за користування кредитом; а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 та 14633 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість в сумі 9235,31 грн.
У решті позову відмовлено.
Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 13630,68 грн.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи позовної заяви, товариство зазначає, що 11.07.2013 між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту – кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту – «Максимум-готівка», мета кредиту – для особистих потреб; ліміт кредитної лінії – у розмірі 75000,00 грн; процентна ставка – 21 % річних; тип процентної ставки – фіксована; тип картки – MasterCard Debit World строком дії 2-ва роки; порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 7 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Власним підписом Позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором.
Нарахування відсотків та комісій відповідає погодженим сторонами умовам договору. Відповідач користувався кредитною карткою та отримувала інформацію про стан рахунку. Суд безпідставно визнав, недоведеним факт надання відповідачу кредиту на умовах повернення та сплати відсотків та інших платежів, оскільки вони прямо передбачені умовами договору та не суперечать чинному законодавству України.
Суд не врахував, що позивач надав повний пакет доказів — заяву-анкету до акцепту, додаток до договору про комплексне банківське обслуговування, розрахунок заборгованості та виписки з рахунку, які у своїй сукупності підтверджують факт укладення та виконання договору. Суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів погодження умов договору. Докази видачі кредитних коштів по справі є виписки по рахункам та розрахунок заборгованості.
Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Балики П.О. заперечує проти доводів товариства, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення – без змін. Зокрема, зазначає, що протягом тривалого часу Відповідач здійснював регулярні платежі. Як вбачається з контр-розрахунку, наданого Відповідачем (додаткові пояснення), Банк самовільно спрямовував ці кошти не на погашення основного боргу, а на:- Комісію за РКО (розрахунково-касове обслуговування);- Неустойку (штрафи/пені), нараховану за власними правилами Банку. 2) Сума реаллокації. За результатами аналізу банківських виписок було встановлено, що сума платежів, які були неправомірно списані як «Комісія РКО» та «Неустойка», становить 90 824,08 грн Отже, суд першої інстанції абсолютно законно застосував механізм реаллокації: сума в розмірі 90824,08 грн, що була фактично сплачена відповідачем, але «з`їдена» незаконними комісіями, була зарахована як погашення тіла кредиту. Саме тому сума боргу за рішенням суду кардинально відрізняється від розрахунку банку. Банк у скарзі просить скасувати рішення і в частині витрат на адвоката. Це заперечення є формальним і не містить належної критики співмірності. Справа № 333/4823/25 вимагала від представника Відповідача (адвоката Балики П.О.) значних зусиль: аналіз виписок за період понад 10 років, підготовка детального відзиву, клопотання про витребування розрахунків та додаткових пояснень з контр розрахунком. Суд стягнув 13630,68 грн, що є абсолютно співмірним з обсягом наданих послуг та складністю спростування надуманого боргу в 178 тисяч гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати стягуються пропорційно задоволеним вимогам. Оскільки Банку відмовлено у 95% вимог, саме він має нести основний тягар витрат відповідача на захист від необґрунтованого позову. На думку відповідача, апеляційна скарга АТ «Сенс Банк» є спробою перекласти на відповідача наслідки власної недбалості при оформленні документів у 2013 році та бажанням легітимізувати незаконно нараховані комісії. Рішення суду першої інстанції про задоволення позову лише в частині залишку реального тіла кредиту (після реаллокації) є зразковим прикладом правосуддя, орієнтованого на захист прав людини та законності.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 162-164). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інтонації виходив з того, що заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 178771,90 грн не підтверджена належними доказами, а відповідно до тих умов, які були погоджені між банком та відповідачем, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині, що стосуються заборгованості за відсотками, неустойкою та комісією. Тому суд вважав, що є підстави лише для задоволення вимог про стягнення заборгованості у розмірі 9235,31 грн, що складає різницю між використаними з банківської картки коштами та внесеними на її поповнення коштами.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». 
11.07.2013 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в межах продукту «Максимум готівка». В цей же день ОСОБА_1 підписав додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»). В цьому додатку зазначено, що на підставі Анкети-Заяви про Акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», наданої Клієнтом, Банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску за бажанням Клієнта, яке він виявив в Анкеті-Заяві про акцепт Публічної пропозиції, Банк надає Клієнту Кредит шляхом відновлення кредитного рахунку, що вказаний в п.1 цього додатку на таких умовах: п.2.1 Ліміт відновлювальної кредитної лінії становить 75000 грн; п. 2.2. процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії становить 21% на торгові операції та операції зняття коштів.
11.07.2013 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», у якій вказав свої персональні дані, банківський продукт, яким планує користуватися - валюто-обмінні операції, обрав категорію картки DMC Gold, зазначив, що підписанням цієї анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (надалі - Публічної пропозиції) підтверджує, що ця анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» є акцептуванням Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» в розумінні ст. 642 ЦК України, беззаперечно підтверджує, що приймає пропозицію банку на оформлення «Максимум-готівка» та йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення всі умови договору, в тому числі умови отримання та обслуговування картки. Виявляє бажання відкрити в банку рахунок ЕПЗ та отримати картку, отримати від банку кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах 75000 грн на його рахунку ЕПЗ (далі Кредит) на умовах, що вказуються в договорі та додатку до договору, що підписується в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка» з урахуванням умов Публічної пропозиції. Усі реквізити, необхідні для відкриття рахунку ЕПЗ та виготовлення картки, надані ним в цій анкеті-заяві про акцепт Публічної пропозиції. У випадку вчинення ним операцій з використанням картки на суму не менше 300 грн з метою оплати вартості товарів/послуг у мережі Партнерів банку, що вказані та/або будуть вказані у додатку № 4 до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в майбутньому, за рахунок коштів відновлювальної кредитної лінії, застосовувати до відносин між ним та банком, що ґрунтуються на підставі Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, умови програми «Моментальна розстрочка на карту», зокрема він виявляє бажання повертати заборгованість, що виникне перед банком внаслідок придбання товару/послуги в мережі Партнерів банку за рахунок коштів відновлювальної кредитної лінії шляхом здійснення обов`язкових рівних платежів згідно з умовами, що вказуються в договорі та додатку до договору, що підписується в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка» з урахуванням умов Публічної пропозиції. Підтвердив, що пропозиція банку щодо надання їй кредиту в вигляді відновлювальної кредитної лінії є відкличною, і банк залишає за собою право відмовити йому в наданні кредиту у випадках та порядку, передбаченими Публічною пропозицією. Погоджувався, що підписанням цієї анкети-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб підтверджує, що зі змістом Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка є невід`ємною частиною договору, ознайомлений та цілком згідний та беззаперечно підтверджує те, що свій примірник договору разом з усіма додатками, що підписуються в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка», отримав в день укладення договору; отримав банківську платіжну картку та ПІН-конверт до неї в неушкодженому стані; до моменту укладення договору попередньо ознайомлений у письмовій формі з основними умовами надання кредиту, а також будь-якою іншою інформацією щодо кредиту, надання якої передбачено нормами чинного в України законодавства, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний.
Також позивач надав додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», підписаного відповідачем, у якому зазначено, що на підставі анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком на два роки з моменту її випуску. За бажанням клієнта, що виражене останнім в анкеті-заяві про акцепт Публічної пропозиції, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку, що указаний в п. 1 цього додатку, на вказаних в наступних пунктах умовах, зокрема, ліміт відновлювальної кредитної лінії становить 75000 грн. Сума кредиту, що є доступною клієнту на момент видачі клієнту картки та підписання цього додатку, з встановленого Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та вказаного в цьому додатку ліміту відновлювальної кредитної лінії, складає 25700 грн. Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 21 % річних на торгові операції та на операції зняття коштів. Розмір обов`язкового мінімального платежу складає 7 % від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому сторони погоджуються, що розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим – розмір не зазначено. Повернення заборгованості за кредитом та сплата відсотків за користування відновлювальною кредитною лінією та/або інших платежів за цим договором, в тому числі у випадку застосування умов Програми «Моментальна розстрочка на карту», здійснюється клієнтом відповідно до договору, примірний графік та розрахунок сукупної вартості кредиту міститься в тарифах, які є невід`ємною частиною договору. Всі відносини між клієнтом та банком врегульовуються положенням цього договору, тарифами, а також правилами користування банківською платіжною карткою. Підписанням цього додатку клієнт підтверджує отримання цим цього додатку та документів, що вказані в цьому пункті в дату його підписання. Платежі з повернення кредиту, наданого у вигляді відновлювальної кредитної лінії, в тому числі у випадку застосування умов Програми «Моментальна розстрочка на карту», здійснюється клієнтом відповідно до договору, примірний графік та розрахунок сукупної вартості кредиту міститься в тарифах, які розміщені на сайті банку за адресою www.alfabank.ua та є невід`ємною частиною договору. Підписанням цього додатку клієнт підтверджує, що ознайомлений з примірним графіком і розрахунком сукупної вартості кредиту, в тому числі до підписання договору та отримав ці документи разом з цим додатком.
Судом також встановлено, що у зазначених документах відсутні такі істотні умови договору про споживчий кредит як перелік, обсяг та вартість супровідних послуг, за надання яких нараховується комісія, пеня, штрафи, сторонами не узгоджені, а, отже, складові розрахунку орієнтовної реальної річної процентної ставки є невизначеними.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ «Альфа Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, у якому сторонами погоджується розмірі кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України).
Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Так, за матеріалами справи, надана позивачем анкета-заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», підписана ОСОБА_1 11.07.2013 містить лише особисту інформацію заявника, обрання ним кредитної картки DMC Gold та прийняття ним пропозиції про її комплексне банківське обслуговування, зазначена заява не є договором в розумінні ст. 203, 205, 207, 1054 ЦК України. В анкеті-заяві міститься посилання на договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, однак сам договір в матеріалах справи відсутній, а у анкеті-заяві від 11.07.2013 не зазначено, що саме ця анкета вважається договором або принаймні є його складовою частиною.
Додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» є повідомленням про те, що банк відкрив на ім`я відповідача картковий рахунок з наступним випуском пластикової картки та встановлення кредитного ліміту і умовами кредитування, в разі, якщо відповідач забажає скористатися кредитним лімітом.
Зазначені документи не містять будь-яких умов щодо сплати відсотків, пені, комісій тощо.
Однак, з розрахунку заборгованості суд встановив, що позивач нараховував відповідачу неустойки (штрафи), комісію РКО, відсотки за користування кредитом, овердрафт (несанкціонована заборгованість), проте підстав для таких нарахувань жодним наданим позивачем документом не передбачено.
Згідно з цим розрахунком, відповідач витратив кошти зі своєї банківської картки у період 11.07.2013-11.02.2022 на загальну суму 506449,32 грн, за цей же період він вніс на картку 4972114,01 грн, тобто недоплата складає 9235,31 грн. 
Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріали справи не містять ні Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк», підписаної сторонами, ні самого кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 відсотків, штрафів, комісій тощо за користування кредитними коштами.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Публічну пропозицію ПАТ «Альфа-Банк» розумів ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з нею, підписуючи анкету-заяву від 11.07.2013 та додаток до договору про комплексне обслуговування фізичних осіб розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання Публічної пропозиції АТ ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 цього Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
З огляду на вищевикладене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ «Альфа-Банк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.
Крім того, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10 жовтня 2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову. Доводи апеляційної скарги правильних висновків сулу не спростовують.
Крім того, колегія суддів зауважує, що розрахунок заборгованості, наданий банком, містить інформацію про суму кредитного ліміту в розмірі 25700 грн, тоді як позовна заява мітить опис умов договору, за яким, сума кредиту складає 75000 грн. І розрахунок, і виписка з рахунку відповідача містять численні суми відрахувань на рахунок комісій, неустойки, штрафів за овердрафт, що не були узгоджені сторонами а анкеті-заві від 11.07.2013, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. 
Виписка з рахунку, на яку посилається відповідач, є доказом користування коштами банку, однак, за відсутності усіх істотних умов договору, не може бути підставою для стягнення з відповідача сум, сплата яких ним не узгоджена.
Отже, перевіривши доводи апелянта, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» слід залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року– без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 рокув цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 21 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: