Справа № 454/594/24 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т. В. 
Провадження № 22-ц/811/3738/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
секретаря: Підлужного В.І.,
з участю: представника апелянта - Матвійчук Г.М.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Мартинюк О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Матвійчук Г.М. на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , з участю заінтересованої особи Сокальської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2024р. заявник ОСОБА_2 подав до Сокальського районного суду Львівської області заяву, в якій просив визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним. Також, просив встановити над ним опіку та призначити його опікуном.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що ОСОБА_1 є його рідним братом, що підтверджується свідоцтвами про народження. Зазначав, що ОСОБА_1 , згідно довідки МСЕК серії 12 ААВ №616642 від 10.11.2022 року є особою з інвалідністю другої групи безтерміново.
Вказує, що за рівнем обмеження ОСОБА_1 внаслідок психічних розладів не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, він не може висловлювати свої думки, не розуміє обставини, що відбуваються навколо нього, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих. В період загострення брат стає агресивним на неконтрольованим, відмовляється приймати ліки, будь кого слухати і самостійно харчуватися у зв`язку з чим він потребує постійного стороннього догляду. Догляд за братом здійснювали батьки, проте після смерті батька фактично догляд почала здійснювати їх матір ОСОБА_3 .. Згодом через постійні значні фізичні навантаження, психологічну перевтому та виснаження, стан здоров`я матері погіршився через загострення її власних хронічних захворювань опорно-рухового апарату серцево-судинної системи та гіпертонічної хвороби вона не може здійснювати подальший догляд та опіку за хворим сином.
Відтак заявник просить суд визнати недієздатним та призначити його ОСОБА_2 опікуном над недієздатним братом ОСОБА_1 ..
Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_2 , з участю заінтересованої особи Сокальської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна,- задоволено частково.
Визнано ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатним.
Встановлено над ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 опіку.
У задоволенні іншої частини заяви-відмовлено.
Тимчасово покладено обов`язки опікуна над ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на орган опіки і піклування Сокальської міської ради Львівської області.
Строк дії рішення визначено тривалістю 2 (два) роки з моменту набрання ним законної сили.
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу опіки та піклування та органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.
Роз`яснено учасникам, що дане рішення суду не є безтерміновим, його дія обмежена у часі. Строк дії даного судового рішення може бути продовжено судом за відповідним клопотанням. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного даним судовим рішенням.
Не погоджуючись з рішенням суду представник заявника ОСОБА_2 – адвокат Матвійчук Г.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині покладення обов`язків опікуна над ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на орган опіки і піклування Сокальської міської ради Львівської області та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 ..
Зазначає, що судом залишено поза увагою те, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 379 від 14.03.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає тяжким психічним розладом у вигляді розумової відсталості в ступені вираженої дебільності із значними емоційно-вольовими та поведінковими розладами, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням №161 від 11 липня 2025 року Про надання суду подання органу опіки і піклування щодо доцільності призначення опікуна, виконавчий комітет Сокальської міської ради Львівської області вирішив надати суду подання щодо доцільності призначення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном над ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Зазначає, що заявник як брат та особа яка проживає з недієздатним здійснює фактичний догляд над недієздатним братом, а інших осіб які б надали свою згоду бути опікуном та здійснювати догляд немає. 
Заявник вважає, що оскаржуваним рішенням суд залишив незавершеним процес призначення опікуна недієздатній особі, оскільки опікунська рада виконавчого комітету(яка знаходиться 18 км. Від м.Сокаль) фізично не може піклуватися про підопічну особу. Тобто, відмовляючи у призначені заявника опікуном його рідного брата, суд обмежує беззаперечне право ОСОБА_2 бути опікуном з власної волі та порушує права та інтереси недієздатної особи, яка потребує опіки та призначення опікуна. Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, представник заінтересованої особи Сокальської міської ради не з`явився, будучи повідомленими належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України.
Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта - Матвійчук Г.М. та представника ОСОБА_1 – адвоката Мартинюк О.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід задовольнити з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_2 щодо визнання ОСОБА_1 недієздатним підлягає до задоволення.
Разом з тим, суд зазначив що не вбачає підстав для задоволення заяви в частині призначення заявника опікуном над недієздатним ОСОБА_1 , а висновок опікунської ради виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області щодо можливості призначення його опікуном суд оцінює як такий, що винесений передчасно, без повного дослідження всіх обставин, та ґрунтується виключно на даних отриманих від заявника.
Відтак, зважаючи на встановленні у судовому засіданні фактичні обставини та необґрунтованість рішення опікунської ради виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області щодо доцільності призначення опікуном ОСОБА_2 , суд вважає неможливим призначення заявника опікуном над його рідним братом – ОСОБА_1 , та вважає за необхідне відмовити в задоволенні даної вимоги.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення заяви ОСОБА_2 не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви щодо призначення опікуна та покладення обов`язків опікуна над недієздатним на орган опіки і піклування, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичною особою, яка визнана недієздатною.
Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Частиною першою статті 67 ЦК України передбачено, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).
Матеріалами справи підтверджується, що заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_3 є їх матір`ю.(а.с.7-8)
Судом встановлено, що матір ОСОБА_3 являється пенсіонером(а.с.12) та проживає разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в одному житловому будинку в АДРЕСА_1 .
Батько ОСОБА_1 – ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.18).
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема висновку судово-психіатричного експерта № 379 від 14.03.2025р., на даний час, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає тяжким психічним розладом у вигляді розумової відсталості в ступені вираженої дебільності із значними емоційно- вольовими та поведінковими розладами, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Звертаючись із заявою про визнання ОСОБА_1 недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна, ОСОБА_2 наголошував, що його рідний брат в силу фізичного стану не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними.
Колегія суддів виходить із того, що, вирішуючи питання про призначення повнолітній особі опікуна або піклувальника, суд не діє самостійно. Орган опіки та піклування зобов`язаний подати до суду висновок про необхідність встановлення опіки та піклування щодо повнолітньої особи.
Документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, є довідки про стан здоров`я майбутнього опікуна, довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку, акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки, довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.
Отже, орган опіки і піклування, надаючи рекомендацію щодо призначення опікуна недієздатній особі, має перевірити його можливість (побутову та фізичну) виконувати опікунські обов`язки, що й було виконано органом опіки у даній справі.
Як вбачається з рішення виконавчого комітету Рішенням №161 від 11 липня 2025 року Про надання суду подання органу опіки і піклування щодо доцільності призначення опікуна, виконавчий комітет Сокальської міської ради Львівської області вирішив надати суду подання щодо доцільності призначення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2  опікуном над ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.64)
Отже, ОСОБА_2 , що надав згоду на призначення опікуном, є близькою особою, братом ОСОБА_1 та має можливість виконувати опікунські обов`язки. Перешкод, зазначених у статті 64 ЦК України, для призначення ОСОБА_5 опікуном над недієздатним ОСОБА_6 не встановлено.
Судом першої інстанції не враховано те, що за змістом статті 63 ЦК України особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою, однак як встановлено судом першої інстанції заяв інших родичів, які б виявили бажання бути опікуном ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, таких осіб також не встановлено органом опіки та піклування.
Не є коректним висновок суду першої інстанції щодо того, що призначення опікуном ОСОБА_5 спрямоване на створення штучних передумов для отримання відстрочки від виконання військового обов`язку, адже обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України не є єдиним конституційним обов`язком громадянина України й не має переваг перед іншими конституційними обов`язками. Бажання заявника бути опікуном є однією із визначених законом вимог для призначення особи опікуном. Введення військового стану в країні не зупинило дію актів Цивільного законодавства, що визначають порядок призначення опікуна та наразі не містять заборон або обмежень у контексті правовідносин цієї справи на призначення опікуна недієздатній особі, її рідного брата, який є чоловіком призивного віку.
Крім того, заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (24роки) не є особою, що підлягає призову під час мобілізації.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції наведеного вище не врахував, не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, судова колегія вважає за необхідне рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та задовольнити заяву в цій частині, призначивши ОСОБА_2 опікуном недієздатного ОСОБА_1 ..
Відповідно до ст.129Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Матвійчук Г.М. – задовольнити.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2025 року в частині тимчасового покладення обов`язків опікуна над ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на орган опіки і піклування Сокальської міської ради Львівської області та відмови в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає АДРЕСА_1 опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати та постановити нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.
Призначити ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає АДРЕСА_1 опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає АДРЕСА_1 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.