ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/2401/25  Номер провадження 22-ц/814/1655/26	Головуючий у 1-й інстанції Малицька О. Л.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,  представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К», на заочне рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ТОВ «ФК «Брайт-К» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 13/3081447 від 14.09.2021 у розмірі 207 333, 15 грн, які складаються з: 74 037, 95 грн – заборгованість за тілом кредиту; 33 255, 70 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом; 100 039, 50 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на неналежне виконання умов кредитного договору відповідачем.

Заочним рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2025 року позов ТОВ «ФК «Брайт-К» до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором №13/3081447 від 14.09.2021, яка становить 97 987,65 грн та 1 144,84 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Брайт-К», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно вказується викладене у позові та стверджується, що суд залишив поза увагою той факт, що сума комісії була включена в загальні витрати за кредитом, а відповідач підписанням паспорту споживчого кредиту підтвердив отримання необхідних пояснень щодо наведеної інформації про умови кредитування, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, виходячи із обраних ним умов кредитування. Таким чином, ще до підписання кредитного договору відповідачу було доведено перелік послуг, які йому можуть бути надано. Якщо відповідач до підписання кредитного договору вважав будь-які умови кредитування, зазначені в паспорті споживчого кредиту та Правилах, несправедливими, він міг відмовитися від підписання кредитного договору та отримання кредитних коштів банку. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та у подальшому виконував його умови, банком було надано всю необхідну інформацію щодо переліку послуг, про умови надання послуг із зазначенням вартості цих послуг для позичальника. Зі змісту Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що споживач має право отримувати безкоштовно не більше ніж один раз на місяць визначену даною нормою закону інформацію на його вимогу. Зазначене ніяким чином не суперечить умовам п.1.4.2 кредитного договору, в якому передбачено надання послуг з обслуговування кредитної заборгованості не на вимогу споживача, а шляхом, в тому числі надання інформації щодо стану заборгованості, через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відтак відсутні підстави для визнання нікчемним зазначеного положення кредитного договору і, відповідно, відмова в задоволенні вимоги про стягнення комісії є необґрунтованою.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи, 14.09.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №13/3081447. Згідно умов договору сума кредиту становить 99 000,00 грн зі строком кредитування 72 місяці з 14.09.2021 по 13.09.2027 включно, розмір процентної ставки 15,00% річних, розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості 2,35% в місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору (а.с. 11-12).
Разом з договором ОСОБА_2 підписав: таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. графік платежів по кредиту, ануїтет), яка є додатком до договору; паспорт споживчого кредиту; таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. орієнтовний графік платежів по кредиту, ануїтет), яка є додатком до паспорта споживчого кредиту (а.с. 13-14, 16-17, 18-19).
Позивачем надана копія меморіального ордеру №38842171-1 від 14.09.2021, згідно з якої надано кредит в сумі 99 000,00 грн за договором №13/3081447 від 14.09.2021 (а.с. 15).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №13/3081447 станом на 20.12.2024 у відповідача перед АТ «Креді Агріколь Банк» виникла заборгованість у розмірі 184 211,11 грн, що підтверджується розрахунком та виписками банку за рахунками обліку кредитної заборгованості із зазначеними датами, сумами та періодами нарахування процентів та комісій, яка складалась з: - строкова заборгованості за тілом кредиту – 56 321,27 грн; - прострочена заборгованості за тілом кредиту – 17 716,68 грн; - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом – 184,52 грн; - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом – 26 234,64 грн; - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості – 2 326,50 грн; - прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості – 81 427,50 грн. (а.с. 20).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №13/3081447, складеним позивачем, станом на 31.07.2025 ТОВ «ФК «Брайт-К» нараховано 6836,54 грн - процентів та 16 285,50 грн - комісії (а.с. 21).
18.12.2024 між ТОВ «ФК «Брайт-К» та АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги №5-2024, згідно з яким АТ «Креді Агріколь Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Брайт-К» набуло права вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 40-43). 
Згідно з копії реєстру прав вимоги №1 від 20.12.2024 до договору про відступлення права вимоги №5-2024 від 18.12.2024 ТОВ «ФК «Брайт-К» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №13/3081447 від 14.09.2021 (а.с. 49-53).
08.04.2025 ТОВ «ФК «Брайт-К» направило ОСОБА_2 повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, яким, зокрема, повідомлено відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором (а.с. 36).
31.07.2025 ТОВ «ФК «Брайт-К» направило вимогу відповідачу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії (а.с. 37).
Банк свої зобов`язання за кредитними договорами виконав. Однак у порушення умов кредитних договорів, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаними договорами не виконав.
Таким чином, судом першої інстанції установлено, що між ТОВ «ФК «Брайт-К» та ОСОБА_2 14.09.2021 було укладено кредитний договір №13/3081447, із запропонованими умовами ОСОБА_2 ознайомився та погодився з ними.
Крім того, позивачем доведено та не спростовано відповідачем, що на виконання умов договору були перераховані кредитні кошти в сумі 99 000,00 грн.
Також сторонами були узгодженні істотні умови договору, зокрема процентна ставка.
Судом першої інстанції установлено, що проценти були нараховані в межах строку кредитування та з дотриманням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому вимога про стягнення процентів також підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, суд першої інстанції вважав за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 1.4.2. договору за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.
Суд першої інстанції не прийняв посилання позивача у позові на те, що перелік цих послуг значно більший за перелік безоплатної інформації, оскільки всі перелічені у п. 1.4.2. договору послуги з обслуговування кредитної заборгованості є пов`язаними виключно з інформуванням про стан кредитної заборгованості. Надання ж інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.
При цьому судом враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.11.2023 у справі №382/1621/21 з подібними правовідносинами.
Окрім того, суд першої інстанції встановив, що загальний розмір плати по комісії за обслуговування кредитної заборгованості у понад чотири рази перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом, а тому вказані розміри плати по комісії за обслуговування кредитної заборгованості у порівнянні з розміром процентів не можна визнати справедливими та розумними.
Позивач же не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договорів щодо встановленої комісії, зокрема, з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату, однак такою можливістю не скористався.
Таким чином, на думку суду першої інстанції, пункт 1.4.2. кредитного договору №13/3081447 від 14.09.2021, яким передбачено сплату позичальником комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,35% щомісячно від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. кредитного договору, є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та повинна надаватись безоплатно.
Звернув увагу, що частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Тобто судом першої інстанції було установлено, що пункт 1.4.2. договору щодо сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним в силу закону.
Крім того, на думку суду першої інстанції, посилання позивача у позові на те, що підписавши кредитний договір, відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що умови договору йому зрозумілі, з тарифами банку він ознайомлений та згодний, відповідно йому було зрозуміло, які послуги включає обслуговування кредитної заборгованості згідно з п. 1.4.2. договору, є безпідставними, оскільки умови договорів, їх укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, про що неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах.
Окрім того суд першої інстанції не прийняв і посилання на постанову Верховного Суду від 20.09.2024 у справі справа №331/2974/23, оскільки у зазначеній справі йшлося про оспорювані пункти кредитного договору, у яких зафіксовано сплату позивачем одноразової комісії за ставкою 2,50% від суми кредиту.
Натомість у даній справі у пункті 1.4.2. договору за користування кредитом визначено про обов`язок позичальника сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. договору.
Щодо посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, то суд першої інстанції зазначив наступне. Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13.01.2006, щодо встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною (частина перша статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час його укладення, частина третя статті 215 ЦК України). Таку умову суд може визнати недійсною, зокрема через невідповідність частині першій статті 203 ЦК України (пункту 6 частини першої статті 3, частині третій статті 509 ЦК України, частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» у вказаній редакції, частині третій статті 55 Закону №2121-III).
Однак у цій справі кредитний договір було укладено 14.09.2021, тобто після набрання чинності 10.06.2017 Закону України «Про споживче кредитування», яким визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Тобто, правовідносини у зазначених справах не є релевантними.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №1/4216670 від 23.10.2021 в сумі 99 007,48 грн, з яких 76 387,16 грн - заборгованість за тілом кредиту та 22 620,32 грн - заборгованість за процентами. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Матеріалами справи підтвержено укладення договору та отримання відповідачем коштів.
Відповідно до прохальної частини позову ТОВ «ФК «Брайт-К» просить суд стягнути з відповідача також і заборгованість зі сплати комісії у розмірі 100 039,50 грн. 
Згідно п. 4.2 договору комісія нараховується на суму виданої готівки, наданої в якості кредиту.
Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №755/11648/15-ц, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, відтак, і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.
Разом з тим, відповідно до частин першої-другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем визначена комісія у розмірі 100 039,50 грн.
Матеріали справи не містять доказів про надання відповідачу послуг, перелічених у п.4.2. кредитного договору. 
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахована комісія у сумі 100 039, 50 грн, яка перевищує розмір основної заборгованості, свідчить про істотний дисбаланс права та обов?язків на шкоду споживача. 
Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» залишити без задоволення.

Заочне рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням вимог ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 18 березня 2026 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

Судді А.І.Дорош 

В.М.Триголов