ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

09 березня 2026 року	Справа №160/24579/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В., 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИВ:
26.08.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якому позивач просить:
- стягнути з ОСОБА_1 вартість безпідставно набутого ним майна на суму 49 980,00 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят грн. 00 коп) на користь військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , р/р НОМЕР_4 у Чугуївському управлінні ДКСУ в Харківській області, МФО 820172).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2025 № 122 солдат ОСОБА_1 (Відповідач), 24 квітня 2025 року зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.07.2025 № 219, солдату ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину на мотоциклі GEON ROCKSTER 250 стройовий номер НОМЕР_5 номер кузова НОМЕР_6 , призупинено виплату грошового забезпечення з 26.07.2025. За фактом нез`явлення на службу солдата ОСОБА_1 проведено службове розслідування. В ході вищезазначеного службового розслідування встановлено безпідставне набуття солдатом ОСОБА_1 майна (автотранспортного засобу) військової частини - мотоцикла GEON ROCKSTER 250 стройовий номер 720 номер кузова НОМЕР_6 , залишковою вартістю 49 980,00 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят грн.00 коп.), який він протиправно обернув на свою користь, у зв`язку з чим, військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача вартості цього майна.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Однак, відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалою суду продовжено строк розгляду справи до 09.03.2026.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1  призваний 22.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 на службу.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2025 № 122 солдат ОСОБА_1 , 24 квітня 2025 року зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, і визнаний таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк солдат. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.07.2025 № 219, солдату ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину на мотоциклі GEON ROCKSTER 250 стройовий номер 720 номер кузова НОМЕР_6 , призупинено виплату грошового забезпечення з 26.07.2025.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.07.2025 №2723 призначено службове розслідування до 09.08.2025 за фактом неналежного виконання службових обов`язків.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2025 №230 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 зараховано в розпорядження командира частини з 05.08.2025.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.08.2025 №3715 “Про результати проведення службового розслідування” згідно солдата ОСОБА_1 наказано:
1. у разі повернення до місця служби, розглянути питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності; 
2. позбавити премії за липень 2025 року в повному обсязі, на підставі абзацу 2 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (зі змінами); 
3. не виплачувати за липень 2025 року додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, на підставі абзацу 2 пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (зі змінами).
Вищевказаним наказом також наказано Начальнику служби наземних систем озброєння озброєння логістики військової частини НОМЕР_7 занести до Книги обліку втрат військового майна, майно яке рахується за 6 штурмовою ротою НОМЕР_8 штурмового батальйону, загальною залишковою вартістю 49980,00 грн (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок), а саме: мотоцикл GEON ROCKSTER 250 стройовий номер 720 номер кузова НОМЕР_6 , залишковою вартістю 49980,00 грн (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок). Також наказано Начальнику фінансово - економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_7 занести до Книги обліку нестач військового майна по службі наземних систем озброєння логістики військової частини НОМЕР_7 у розмірі 49980,00 грн (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок).
Відповідно до довідки-розрахунку про вартість шкоди завданої державі внаслідок втрати майна служби наземних систем озброєння озброєння логістики військової частини НОМЕР_7 , а саме мотоциклу GEON ROCKSTER 250 стройовий номер 720 номер кузова НОМЕР_6 , складає 49980,00 грн (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок).
На даний час солдат ОСОБА_1 надалі безпідставно відсутній на службі.
Вказане зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує відповідні джерела їх правового регулювання та зважає на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ вказано, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» №548-ХІV визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Ним керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
За даним Статутом передбачено складення військової присяги військовослужбовця.
Відповідно до ст. 1, ст. 3 Загальні положення Закону №548-ХІV Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 9 Розділу 1 Частини І Закону №548-ХІV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 11 Розділу 1 Частини І Закону №548-ХІV визначено необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю.
Згідно статті 16 Розділу 1 Частини І Закону №548-ХІV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України (п. 18 Розділу 1 Закону №548-ХІV).
Відповідно до абзац 27 ст. 112 Закону №548-ХІV визначено обов`язок командира роти (корабля 4 рангу): організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти (корабля), перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік (командирові корабля - не менше ніж один раз на місяць робити огляд корабля, його озброєння, боєприпасів, технічних засобів і здійснювати щоденний обхід корабля). Результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів (додаток 11 до цього Статуту).
За статтями 26 та 27 Розділу 1 Частини І Закону №548-ХІV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначені Законом України від 03.10.2019 №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (в редакції від 03.10.2019, чинної на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №160-IX).
У розумінні положень Закону №160-IX під матеріальною відповідальністю розуміється вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності та під прямою дійсною шкодою визначено збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
За ч. 1 ст. 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди (ч. 2 ст. 3 Закону №160-IX).
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч. 3 ст. 3 Закону №160-IX).
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 5 Закону №160-IX командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Статтею 7 Закону №160-IX визначено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Якщо строк експлуатації військового та іншого майна на дату його втрати закінчився або неможливо встановити час його втрати, відшкодування шкоди проводиться в розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає, але не нижче вартості металів, у тому числі дорогоцінних, та дорогоцінного каміння, які в ньому містяться, визначеної відповідно до законодавства про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей.
Згідно ч.ч. 1-3 ст.8 Закону №160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої військовослужбовцем, розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Відповідно до ч.ч. 5-7 ст.8 Закону №160-IX порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Статтею 9 Закону №160-IX визначено, що завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Частинами 1 та 2 ст. 13 Закону №160-IX визначено, що стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.
Згідно ст. 14 Закону №160-IX наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.
Старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню.
У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Таким чином, відповідно до положень вказаних вище норм Закону №160-IX до повної матеріальної відповідальності військовослужбовця, командира, можливо притягнути в разі наявності відповідних на те умов, а саме, наявності шкоди; протиправної поведінки особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вини особи в завданні шкоди.
Відповідно, до повної матеріальної відповідальності військовослужбовець притягується саме в разі встановлення його вини, яка підтверджена також іншими умовами, визначених ч. 2 ст. 3 Закону №160-IX, завдання прямої дійсної шкоди за виявлення зокрема, нестачі військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети.
Для належного встановлення наявності чи відсутності вини військовослужбовця у завданні державі матеріальної шкоди, відповідної прямої дійсної шкоди, призначається службове розслідування, складається акт та додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Із зазначеного слідує, що обов`язковою умовою для притягнення до повної матеріальної відповідальності військовослужбовця є підтвердження матеріалами службового розслідування факт завдання прямої дійсної шкоди неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, наявність саме доведеної вини особи у завданні шкоди майну державі, протиправної поведінки, причинний зв`язок між останнім, з урахуванням обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Суд зазначає, що акт службового розслідування з відповідними матеріалами, які були зібрані в ході його проведення, мають підтверджувати зафіксовані в ньому висновки, в разі наявності суперечливих та недостатніх документів для встановлення вини та подальшого можливого притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця, такий акт не може бути підставою для застосування до військовослужбовця наказом командира відповідного виду дисциплінарного стягнення, притягнення до матеріальної відповідальності та до відшкодування завданих збитків.
Також, для підтвердження завданого державі розміру збитків має бути додано до акту службового розслідування належним чином оформлені довідка служби забезпечення і фінансового органу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Відповідно, наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12. 2017 за № 1503/31371 (чинного в редакції від 11.12.2020, на час проведення розслідування, Порядок №608) визначено підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі (пункт 1 розділу І Порядку № 608).
Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення (пункт 3 розділу І Порядку № 608).
Зокрема, пункт 7 розділу І Порядку № 608 визначає, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Зазначені вище норми Закону №160-IX відповідно знаходять своє підтвердження положенням зазначеним в Порядку № 608.
Відповідно до абз. 1 п. 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (п. 1 розділу ІІІ Порядку №608).
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування (п. 3 розділу ІІІ Порядку №608).
Згідно пунктів 8 та 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Пункт 12 розділу ІІІ Порядку № 608 передбачає, що до участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.
Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) (п. 13 розділу ІІІ Порядку №608).
Суд звертає увагу, що відповідно до п. 3 розділу ІV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Вимоги до змісту акту службового розслідування визначені розділом V вказаного Порядку №608, зокрема п. 6 Порядку № 608 передбачає, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності (п. 1 розділу VІ Порядку №608). Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). (абз. 2 п. 2 розділу VІ Порядку №608). В ході розгляду справи у представника позивача не надійшло зауважень щодо обставин доведення до ОСОБА_1 спірного наказу № 168 від 17.03.2021.
Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк (п. 4 розділу VІ Порядку №608).
Розділ VIII зазначеного Порядку № 608 визначає безпосередньо особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди, п. 1 даного розділу визначає, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Пункти 2 та 3 розділу VIII Порядку № 608 під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду. До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Таким чином, як визначено Законом № 160-IX та Порядком №608 під час проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди додатково підлягає з`ясуванню саме: наявність шкоди; протиправність поведінки особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду. Відповідно, суд зазначає, що Порядком №608 більш розширено вказано умови з`ясування завданої державі матеріальної шкоди, до яких увійшли встановлення умислу чи необережності в діях (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких було заподіяно дану шкоду.
Відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний Статут Збройних Сил України» №551-XIV визначено сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Відповідно до розділу І Загальні положення Закону №551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі та досягається, серед іншого, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (абз. 1, 2 п. 4).
Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту (п. 7 розділу І Загальні положення Закону №551-XIV).
Відповідно до п. 45 Розділу III Закону №551-XIV визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Пунктом 48 Розділу III Закону №551-XIV визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Зі спірного наказу № 3715 від 08.08.2025 вбачається, що відносно позивача наказано наступне: 1. у разі повернення до місця служби, розглянути питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності; 2. позбавити премії за липень 2025 року в повному обсязі, на підставі абзацу 2 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (зі змінами); 3. не виплачувати за липень 2025 року додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, на підставі абзацу 2 пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (зі змінами).
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (п. 84 Розділу III Закону №551-XIV). Таким чином, прийняттю рішення про визначення виду дисциплінарного стягнення в разі встановлення факту порушення військовослужбовцем вимог чинного законодавства під час несення ним служби, проводиться службове розслідування, порядок та підстави проведення якого збігаються із визначеними підставами та порядком в зазначеному вище Порядку №608, та враховуючи фіксування нестачі, завдання державі матеріальної шкоди, умови, які мають бути враховані під час проведення службового розслідування визначається також і Законом № 160-IX.
Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до п. 86 Розділу III Закону №551-XIV якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Таким чином, вина військовослужбовця, командира, у завданні шкоди майну держави має бути повністю доведена матеріалами службового розслідування, розмір завданої шкоди має підтверджуватись належним чином складеною довідкою щодо оцінки майна, та для визначення виду дисциплінарного стягнення враховані характер та обставини вчиненого правопорушення, його наслідки та характеризуючи відомості щодо військовослужбовця, командира за весь час несення ним служби.
Відповідно до положень п. 5 ст. 242 КАС України, суд застосовує висновки Верховного Суду в частині щодо обставин встановлення та підтвердження вини військовослужбовця, завдання дійсної прямої шкоди державі у постановах від 19.12.2019 по справі № №813/3018/16, від 25.03.2020 у справі № 825/1000/18 та вирішуючи спір у подібних правовідносинах, суд надає правову оцінку доводам учасників справи на предмет наявності порушеного права чи інтересу, в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку.
Згідно п. 88 Розділу III Закону №551-XIV військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Як вбачається, із наявного у справі акту службового розслідування від 08.08.2025, згідно з актом прийому-передачі благодійної (гуманітарної) допомоги від 15.08.2024 № 15/08/2024-01 мотоцикл GEON ROCKSTER 250 стройовий номер 720 номер кузова НОМЕР_6 був переданий військовій частині НОМЕР_7 . 
Відповідно п. 2 акту прийому-передачі благодійної (гуманітарної) допомоги матеріальні цінності передано в належному стані на безоплатній основі. Сторони претензій одна до одної не мають. 
Відповідно до п. 3 акту прийому-передачі благодійної (гуманітарної) допомоги відповідальність за збереження, підтримки робочого та справного стану, дотримання гуманітарного статусу наданої допомоги лежить на ОТРИМУВАЧІ.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_7 (по технічній частині) №70 від 15.08.2024 мотоцикл GEON ROCKSTER 250 стройовий номер 720 номер кузова НОМЕР_6 був закріплений за командиром взводу технічного забезпечення НОМЕР_8 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_7 ОСОБА_2 , а саме зазначено: “відповідальним за зберігання та експлуатацію призначити командира взводу технічного забезпечення НОМЕР_8 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_7 ОСОБА_3 ”.
Згідно з актом технічного стану від 14.06.2025 № 210 мотоцикл GEON ROCKSTER 250 стройовий номер 720 номер кузова НОМЕР_6 був переданий командиру 6 штурмової роти НОМЕР_8 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_7 лейтенанту ОСОБА_4 . 
Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутній наказ командира військової частини НОМЕР_7 про закріплення вищезазначеного мотоцикла за лейтенантом ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки-розрахунку про вартість шкоди завданої державі внаслідок втрати майна служби наземних систем озброєння озброєння логістики військової частини НОМЕР_7 , а саме мотоциклу GEON ROCKSTER 250 стройовий номер 720 номер кузова НОМЕР_6 , складає 49980,00 грн (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок).
Судом встановлено наявність в зазначених вище документах мотоциклу GEON ROCKSTER 250 стройовий номер НОМЕР_5 номер кузова НОМЕР_6 , який був наданий, як волонтерська техніка та перебував у військовій частині НОМЕР_1 з 15.08.2024.
Однак, суд звертає увагу на постанову Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2024 р. № 1235 Деякі питання отримання транспортних засобів, кінцевими набувачами яких є військовослужбовці, для використання під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, безпеки населення та захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, згідно з якою транспортний засіб, ввезений як гуманітарна допомога для військової частини, підлягає обов`язковому тимчасовому державному обліку. Згідно з постановою КМУ №1235 від 29.10.2024, такий транспортний засіб реєструється в сервісному центрі МВС на конкретного військовослужбовця-набувача для виконання бойових завдань.
Установити, що на період воєнного стану транспортні засоби, визнані гуманітарною допомогою, кінцевими набувачами яких є військовослужбовці, призначені для використання під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, безпеки населення та захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - транспортний засіб, визнаний гуманітарною допомогою), підлягають тимчасовому державному обліку у сервісних центрах (п. 32 Постанови №1235).
Суд не заперечує того, що відповідач отримав мотоцикл GEON ROCKSTER 250 стройовий номер НОМЕР_5 номер кузова НОМЕР_6 в якості волонтерської допомоги 15.08.2025, однак матеріали справи не містять документів про те, що вказаний транспортний засіб поставлений на облік у сервісному центрі МВС. 
Суд зазначає, що позиція у справі має бути обґрунтована та підтверджена належними та достовірними доказами, відповідно у даній справі, представником позивача не надано до суду достатніх та належних доказів, які підтверджують облікування спірного авто у військовій частині з 2025 року, належної постановки на облік.
Суд зауважує, що дані пояснення представника позивача не підтверджені належними та достатніми доказами, які відповідно до положень ст.72-76 КАС України, можуть бути прийняті судом до уваги, жодного письмового доказу на підтвердження зазначених стверджень представником позивача до суду не надано.
Статтею 255 КУпАП передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (про правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків, - стаття 44, частини друга і третя статті 123, статті 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7).
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутній протокол про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-14 КУпАП.
За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що матеріали службового розслідування та матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що саме з вини ОСОБА_1 було допущено нестачу військового майна, а саме мотоцикла GEON ROCKSTER 250 стройовий номер 720 номер кузова НОМЕР_6 та завдано державі матеріальну шкоду на суму 49 980,00 грн.
В той же час суд зазначає, що повна матеріальна відповідальність військовослужбовця настає тільки у разі, якщо встановлено вину особи, завдання дійсної матеріальної шкоди майну держави, відповідно майну військової частини, у зв`язку із неналежним виконанням своїх службових обов`язків, що призвело до нестачі майна.
Таким чином, відповідачем не доведено прямого умислу позивача щодо завдання шкоди майну держави, не доведено наявність факту нестачі за ОСОБА_1 , його вини у завданні збитків державі та не доведено підстави притягнення його до повної матеріальної відповідальності, у зв`язку з чим суд вважає, що за позивачем не має рахуватись нестача зазначеного в акті службового розслідування майна.
Суд зауважує про недотримання відповідачем по справі вимог до порядку проведення службового розслідування, передбаченого Порядком № 608, зокрема, щодо дотримання всебічності, повноти та об`єктивності проведення службового розслідування, дотримання законодавства під час проведення дій щодо збирання інформації, перевірки встановлених обставин, наявності відповідних письмових доказів, оскільки на підставі зібраних доказів, командир відповідно до положень вказаного вище чинного законодавства перевіряє доведеність вини військовослужбовця, наявність прямої дійсної шкоди завданої майну держави та відповідно з урахуванням положень Закону №551-XIV, враховуючи обставини вчинення правопорушення, характер та ступінь тяжкості порушення, та інше, вирішує який вид дисциплінарного стягнення на правопорушника підлягає застосуванню.
Під час вирішення даної справи суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).
Також суд зазначає, що ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, кожна зі сторін по справі має довести ті обставини, на яких ґрунтуються їхні вимоги та заперечення, а також надати до суду належні, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх правових позицій.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат між сторонами зі сплати судового збору у даній справі не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості, відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 09.03.2026.

Суддя О.В. Царікова