справа № 755/22485/24
головуючий у суді І інстанції Марфіна Н.В
провадження № 22-ц/824/2632/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, - 
в с т а н о в и в :
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідачка внаслідок нетривалих позашлюбних відносин мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після прийняття сторонами рішення про розірвання особистих відносин та спільного сумісного проживання у середині 2015 року, відповідачка свідомо залишила доньку позивачу, а сама переїхала для проживання в інше місце. 
З цього часу відповідач одноосібно піклується та виховує доньку, самостійно забезпечує дитину усім необхідним, дбає про її розвиток та освіту, починаючи з дитячого садка по теперішній час. 
За час навчання ОСОБА_3 у дошкільних та шкільних закладах освіти ОСОБА_2 у виховному та навчальному процесі доньки участі не брала: до школи ОСОБА_3 не приводила й не забирала, батьківські збори не відвідувала, до класних та шкільних заходів не долучалася, з учителями та адміністрацією не спілкувалася. 
Донька ОСОБА_3 за її словами маму не пам`ятає і не згадує ніяк, ні негативно, ні позитивно. 
Відповідно до психологічно-педагогічної характеристики ОСОБА_3 від 04 жовтня 2024 року № 02-07/87 №246 у ОСОБА_3 приємні стосунки з родиною, окрім образу матері. У ОСОБА_3 дуже міцний, довірливий зв`язок з її батьком, який приділяє увагу вихованню доньки. Образ матері пригнічує ОСОБА_3 при згадування про матір, ОСОБА_3 відчуває себе незахищеною і пригніченою. 
Вказує, що з боку позивача не чинились будь-які перешкоди відповідачці у спілкуванні з донькою, а вона сама ніякої зацікавленості у житті своєї доньки не виявляла протягом останніх дев`яти календарних років. 
Вважає, що наведені факти, підтверджені документально долученими по позовної заяви доказами, свідчать про те, що відповідачка тривалий час, а саме: починаючи з середини 2015 року, самоусунулася від виховання доньки, нехтує батьківськими обов`язками, не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її життям і здоров`ям, не піклується про доньку та не відвідує її, вихованням та доглядом за дитиною займається виключно позивач, що, в свою чергу, з урахуванням інтересів дитини свідчить про наявність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Заочне рішення мотивоване тим, що позивачем не надано доказів, що відповідачка не може змінити власного ставлення до виховання дитини, а тому розрив з сімейних відносин між матір`ю та донькою не відповідатиме інтересам дитини.
Відповідачці не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів, а тому суд вважає, що на теперішній час можливості для збереження родинних зв`язків остаточно не втрачено і у такій ситуації розрив сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. Натомість за встановлених судом обставин, відповідачці має бути надано судом можливість змінити своє ставлення до виховання доньки та налагодити емоційний зв`язок з дитиною.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Кобець Т.М. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було враховано, що надані суду довідки закладу дошкільної освіти та шкільних навчальних закладів, містять висновки щодо неучасті відповідачки у вихованні доньки протягом дуже тривалого часу.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року у справі № 759/16377/18 та листом Деснянського РВДВС міста Києва від 12 грудня 2019 року підтверджується, що матір разом з дитини не проживає. Указані обставини також визнає і сама відповідачка.
Крім того, у судовому засіданні сама дитина пояснила суду, що бачила матір останній раз було років чотири.
Отже, наявними у справі доказами підтверджено, що мати добровільно пішла в з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти, тобто не виявляє батьківського піклування та батьківської турботи до дитини, станом здоров`я дитини не цікавиться, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. І це триває протягом десяти років.
На виклики до суду першої інстанції для надання особистих пояснень відповідачка не з`явилася, письмових поясненнях щодо недоцільності позбавлення її батьківських прав щодо доньки та/або зацікавленості у не позбавленні її таких прав не заявляла, тобто жодним чином не проявила зацікавленості до вирішення даного спору, так як для неї спір відсутній. Отже, фактична поведінка відповідачки свідчить про відсутність її інтересу до дитини.
Вказує, що є підстави для висновку про те, що відповідачки нехтує потребами своєї доньки та не виконує батьківських обов`язків впродовж десяти років, чим порушує права дитини на належне батьківське виховання, що у свою чергу свідчить про її свідому винну байдужість до долі доньки. Також байдужість відповідачки до судового розгляду щодо позбавлення батьківських прав вказує на її небажання змінювати свою поведінку щодо дитини, у тому числі здійснювати належне піклування про неї. Свідома поведінка відповідачки та факт не заперечення нею в суді першої інстанції проти задоволення позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про відсутність у неї будь-якого інтересу до доньки.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кобець Т.М. у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити.
Від ОСОБА_2 надійшла нотаріально посвідчена копія заяви, у якій вона просить розглянути справу за її відсутності.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
З матеріалів справи вбачається, що, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 і її батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 13).
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року у справі № 759/16377/18, стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн, щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22-23).
За змістом довідки ЗДО № 145 «Материнка» від 11 вересня 2018 року, довідка видана вихованці старшої групи № 5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому, що її мати ОСОБА_2 за час перебування дитини в закладі, жодного разу не відвідувала установи (а.с. 54).
Згідно з відповіддю школи І-ІІІ ступенів № 206 ім. Леся Курбаса від 04 жовтня 2024 року, ОСОБА_3 навчалася у школі з 2019 по 2024 рік (1-4 класи). За час навчання мати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , у виховному та навчальному процесі доньки участі не брала: до школи ОСОБА_3 не приводила і не забирала, батьківські збори не відвідувала, до класних та шкільних заходів не долучалась. З класним керівником, іншими учителями та адміністрацією ОСОБА_2 не спілкувалася. Батько ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , за час навчання доньки в школі постійно підтримував контакт з класним керівником, адміністрацією, він приводив до школи та забирав доньку, водив її на гуртки, забезпечував усім необхідним для навчання та гармонійного розвитку. Відомостей про ОСОБА_2 в школі немає. Жодного разу класний керівник та адміністрація закладу маму в школі не бачили та з нею не спілкувалися. З ОСОБА_3 про маму не спілкувалися (а.с. 26).
За змістом характеристики школи І-ІІІ ступенів № 206 ім. Леся Курбаса від 04 жовтня 2024 року на дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалася у школі з 2019 року. Після закінчення 4 класу батько ОСОБА_1 перевів доньку до іншого закладу освіти. За час навчання ОСОБА_3 зарекомендувала себе як старання, дисциплінована, працелюбна та уважна учениця. Мала навчальні досягнення достатнього рівня. У ОСОБА_3 добре розвинена зорова та слухова пам`ять, образне та творче мислення. На уроках ОСОБА_3 зосереджена, пояснення вчителя сприймала, дослухалася до порад щодо виконання завдань, відтворювала почуте на уроці, уміє працювати самостійно, проте ініціативи не проявляє. Дівчинка має достатній словниковий запас, багато читає, додатково займається вивченням англійської мови. ОСОБА_3 сумлінно ставиться до виконання громадських доручень, бере участь у шкільних заходах. ОСОБА_3 - скромна, врівноважена та розсудлива дівчинка. Вона дотримується правил поведінки, з повагою ставиться до однокласників та вчителів. Має друзів серед однокласників. ОСОБА_3 забезпечена усім необхідним для навчання та розвитку. Завжди охайна. Емоційний стан дитини задовільний. ОСОБА_3 йде на контакт з однолітками та вчителями, ввічлива. За час навчання в школі мама дівчинки, ОСОБА_2 , до школи не приходила, з учителями не спілкувалася. Вихованням доньки займається тато. ОСОБА_1 приділяє велику увагу вихованню ОСОБА_3 , цікавиться її досягненнями та надає максимальну підтримку в усіх починаннях дівчинки. Він завжди на зв`язку з класним керівником, бере активну участь в житі класу та школи (а.с. 28-29).
За змістом довідки ліцею № 246 Дніпровського району міста Києва від 26 вересня 2024 року: дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у ліцеї починаючи з 01 вересня 2024 року. За наявною інформацією мати дитини - ОСОБА_2 , у вихованому та навчальному процесі доньки в період її навчання в ліцеї, участі не приймає. За період навчання мати до ліцею не з`являлась, навчання дитини не цікавилася, на цей предмет з адміністрацією та вчителями ліцею не спілкувалася. Адміністрації ліцею та класному керівнику відомо про те, що батько ОСОБА_1 одноособово утримує і виховує доньку, а саме: водить та забирає з ліцею, приймає участь в класних заходах, присутній на батьківських зборах та контактує з адміністрацією та класним керівником. Адміністрації ліцею не відомі конкретні обставини причин відсутності матері в житті доньки. За словами дівчинки, вона маму не пам`ятає і не згадує ніяк, ні позитивно, ні негативно (а.с. 30).
Згідно з психологічно-педагогічною характеристикою на дитину ліцею № 246 Дніпровського району міста Києва: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у ліцеї з 01 вересня 2024 року. За цей час зарекомендувала себе як активна та творча учениця. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівнів. Має розвинуту довільну зорову, слухову пам`ять. Вміє самостійно працювати, логічно мислить та вміє відстоювати свою думку, але не завжди поступається іншим. ОСОБА_3 має здібності до навчання, захоплюється різними видами ручної роботи, зокрема, навчилась та із задоволенням вишиває бісером. Має добрий загальний розвиток. ОСОБА_3 самостійна., весела, товариська. Завжди готова допомогти. Має друзів в класі, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. З повагою відноситься до вчителів. Під час застосування проектних методик було виявлено негативний образ матері, при її згадуванні в дитини змінювався настрій та емоції, коли ОСОБА_3 згадує свою матір в дитини виникає хвилювання, пригнічується психологічний стан, і вона взагалі не хоче продовжувати говорити про матір. Образ батька викликає теплі, щирі, довірливі емоції, покращується настрій і вона заспокоюється. Інші родичі (бабуся, дідусь) при згадуванні про них у дитини викликають позитивні емоції. Роблячи висновок можна сказати, що у ОСОБА_3 приємні стосунки з родиною. Окрім образу матері. Можна зробити висновок, що у ОСОБА_3 дуже міцний, довірливий зв`язок з її батьком. ОСОБА_1 приділяє увагу вихованню доньки, постійно підтримує зв`язок зі школою та цікавиться навчанням. Образ матері пригнічує ОСОБА_3 . При згадуванні про матір ОСОБА_3 відчуває себе незахищеною і пригніченою. Мати ОСОБА_3 жодного разу не приходила до школи за донькою, не брала участі в шкільних заходах, не контактувала з директором та вчителями, жодного разу не телефонувала класному керівникові, не цікавилась навчальними досягненнями та шкільним життям доньки. Результати психологічного дослідження показують, що образ тата ідентифікуються з образом захисника. В батька та доньки міцні і довірливі стосунки. Дитина не бажає згадувати про матір, вона асоціюється з небезпекою та незахищеністю (а.с. 31-32).
Відповідно до акта обстеження умов проживання № 38 від 26 березня 2025 року: обстежено умови проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні, квартира облаштована необхідною побутовою технікою та меблями, побут родити організований, дотримано санітарно-гігієнічних норм. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови - облаштовано окрему кімнату, окреме ліжко для сну, стіл для навчання, комп`ютер, книги, прилади та засоби для вишивання бісером. Одяг та взуття в достатній кількості. За цією адресою проживають: баба ОСОБА_7 , онука ОСОБА_3 . Стосунки, традиції сім`ї дружні, спільний відпочинок, прогулянки, розваги (з.б.а.с. 142).
Згідно з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 10 липня 2025 року: «Комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від шлюбних відносин мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2015 року батько самостійно займається вихованням та утриманням доньки. Родина мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Представниками служби у справах дітей та сім`ї було проведено обстеження умов проживання за вказаною адресою. В квартирі створені належні умови для проживання дитини. Мати дитини, ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . З 2015 року з донькою не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає. 28 грудня 2023 року ОСОБА_2 надала нотаріальну заяву-згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки. На засіданні комісії була присутня малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка підтримала позов батька, та повідомила, що мати з нею не спілкується, не приймає участі у її вихованні та утриманні. За час перебування дитини в ЗДО №145 «Материнка» мати ОСОБА_2 жодного разу не відвідувала закладу. ОСОБА_3 з 2019 по 2024 роки навчалась у школі І-ІІІ ступенів №206 ім. Леся Курбаса і за час навчання мати дитини у вихованому та навчальному процесі доньки участі не брала, відомості про матір в школі відсутні. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи думку дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що вона ухилилась від виховання та утримання дитини» (а.с. 165-166).

Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1статті 155 СК України).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту - Конвенція) є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення цього пункту свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України.

Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. 
Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_2 , а позивачем не надано достатніх доказів наявності умислу в діях відповідачки щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини.
Суд першої інстанції у судовому засіданні заслухав думку малолітньої  ОСОБА_3 , яка надала адекватні та вичерпні відповіді на питання суду, з яких слідує, що вона останній раз бачила свою матір коли їй було приблизно 2-3 роки, матір з нею не спілкується, їй не відомо, де знаходиться її матір, тому у випадку позбавлення її матері батьківських прав для неї нічого не змінитися.
Матір дитини не бере участі у вихованні доньки, шкільному життю дитини, не цікавиться його навчанням, розвитком, успіхами та здобутками. Вихованням дитини займається батько дитини.
Указані обставини підтверджуються довідками закладів дошкільної освіти, характеристиками дитини, а також поясненнями самої дитини, наданими суду першої інстанції у судовому засіданні.
Відтак, протягом тривалого часу, враховуючи вік дитини, відповідачка не бере участі у житті доньки, не підтримує з нею контакту, що підтверджує відсутність між матір`ю та дитиною будь-якого емоційного чи духовного зв`язку.
Матір дитини без поважних та обґрунтованих причин в повній мірі самоусунулася від належного виконання своїх батьківських обов`язків. 
При цьому відповідачкою не надано доказів наявності перешкод у її спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 . 
Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітньої доньки ОСОБА_3 через її ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки.
Відповідачкою подано до суду першої інстанції нотаріально посвідчену заяву від 28 грудня 2023 року, у якій зазначено: «Я, ОСОБА_2 , діючи вільно, цілеспрямовано, свідомо, добровільно та на власний розсуд, вважаю за необхідне цією заявою повідомити наступне. Я є матір`ю малолітньої доньки, ОСОБА_3 , яка народилась в місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_1 і є нашою спільною з ОСОБА_1 , з яким ми мали нетривалі шлюбні стосунки без реєстрації шлюбу. Після народження дитини, я з донькою проживали разом з її батьком, ОСОБА_1 за адресою його місця проживання та реєстрації АДРЕСА_3 з 03 червня 2015 року. 
З 03 червня 2015 року я, за власним бажанням, змінила місце свого проживання. Дитину, за своїм власним, добровільним рішенням, залишила у її батька, ОСОБА_1 . У подальшому, враховуючи мої складні життєві обставини, пов`язані з неможливістю повною мірою піклуватися про інтереси доньки, її під свою опіку та повне забезпечення взяв батько - ОСОБА_1 . Отже, починаючи з дня народження доньки і по теперішній час, ОСОБА_3 , мешкає з батьком за адресою АДРЕСА_3 . Надалі донька відвідувала дитячий садок, а потім пішла до школи. Де знаходяться ці заклади освіти я вказати не можу, оскільки жодного разу там не була і не знаю їх місцезнаходження. Водночас, з 03 червня 2015 року, я з донькою не зустрічалась, участі у її вихованні і утриманні (в тому числі фінансовому), не приймаю, не цікавлюсь її побутом і здоров`ям. Усіма зазначеними питаннями займається ОСОБА_1 без моєї участі. Я згодна, щоб наша малолітня донька і надалі проживала разом з батьком, ОСОБА_1 . Мені також відомо, що ОСОБА_1 буде звертатись до суду з позовом про позбавлення мене батьківських прав. У разі його звернення до суду, проти такого позову заперечувати не буду та даю свою згоду на позбавлення мене батьківських прав на мою малолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прошу розглядати справу за моєї відсутності. Документ прочитано мною особисто, дані перевірено, зміст відповідає моїй волі. В присутності нотаріуса стверджую, що в дієздатності не обмежена, під опікою та піклуванням не перебуваю. Факти, викладені у цій заяві нотаріусом не перевірялись і не встановлювались» (а.с. 143).
Така ж позиція була висловлена ОСОБА_2 у нотаріально посвідченій заяві від 24 грудня 2025 року, яка була подана до суду апеляційної інстанції, у якій вона зазначила, що не заперечує проти задоволення апеляційної скарги, на теперішній час проживає з іншим чоловіком у фактичних шлюбних відносинах та народила ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_8 (а.с. 222).
Апеляційний суд враховує, що заяви відповідачки про визнавання позову про позбавлення батьківських прав, не можуть слугувати єдиною підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. 
Саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною 1 статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 29 листопада 2023 року у справі № 607/15704/22).

Однак указані заяви підтверджують, що відповідачка добровільно пішла з життя своєї дитини, не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до неї та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом тривалого часу. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між матір`ю та донькою. 
Не містять матеріали справи і доказів складних життєвих обставин відповідачки, натомість відповідач - біологічна матір стала у своїй позиції про те, що вона має іншу сім`ю та дитину, не має наміру брати участі у вихованні ОСОБА_3 . 
Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї без матері та вказує, що у випадку позбавлення її матері батьківських прав для неї нічого не зміниться.

Свідоме ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дочки, заяви останньої про позбавлення її матері батьківських прав, адаптованість дитини до відносин у сім`ї без матері свідчать про обґрунтоване позбавлення батьківських прав матері щодо її малолітньої дитини.
Указаний висновок відповідає висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24 (провадження № 61-17253св24).
Апеляційний суд керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. 
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , оскільки відповідачка упродовж тривалого періоду не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. 
Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.
Даних про цілеспрямовані дії батька на погіршення відносин між дитиною та матір`ю, матеріали справи не містять.

На думку апеляційного суду, ОСОБА_2 могла і повинна була усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з дитиною, враховуючи її вік, коли контакт з матір`ю припинився, може призвести до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від матері.
Така бездіяльність відповідачки призвела до розриву зв`язків між нею та її донькою.
Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин між дитиною та матір`ю, що є найважливішою складовою поняття «сімейне життя», відсутні підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між матір`ю і дитиною може негативно вплинути на ці відносини.
Отже, позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 не суперечить інтересам останньої, враховуючи відсутність матері в її житті та невиконання нею батьківських обов`язків.
Враховуючи обставини цієї справи, позбавлення відповідачки батьківських прав здійснено згідно із законом (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав, не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя, та відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
Апеляційний суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але з урахуванням обставин цієї справи, а саме: довготривалого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, відсутності будь-яких доказів участі матері у житті дитини, а також об`єктивних причин, що перешкоджали відповідачці виконувати свої обов`язки щодо дитини, колегія суддів дійшла висновку про наявність виключних обставини для застосування крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки - позбавлення батьківських прав.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211 грн 20 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816 грн 80 коп.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211 грн 20 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816 грн 80 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 31 березня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська