ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3697/26 Справа № 211/11963/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання - Лідовська А.А.,
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»,
відповідач ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення 17.12.2025 року,

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі ТОВ «Українські фінансові операції») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.03.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4453273 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на умовах якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 15600 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 08.03.2024 року по 03.03.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,375 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5 % у день. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. 
ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 15600 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ «А - БАНК.
В подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 14.03.2024 року та відповідно кошти у розмірі 4000 гривень від первісного кредитора згідно договору були надіслані платіжною системою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» на картку споживача.
Враховуючи, той факт, що Договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, відповідно до вимог чинного законодавства України, його укладення не може бути спростовано.
За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК», відповідно до договору №4453273 від 08.03.2024 року було успішно перераховано грошові кошти у сумі 15 600 грн. на платіжну карту НОМЕР_1 .
Відповідно Розрахунку заборгованості за Договором №4453273 від 08.03.2024 року у період з 08.03.2024 року по 27.02.2025 року включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами у загальному розмірі 110 913,63 грн.
Умовами Договору, передбачено, що відповідно до п. 5.1.3. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Клієнта але з обов`язковим повідомленням Клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 27.02.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 27/02/2025 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача, чим набуло право грошової вимоги до відповідача за договором.
Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4453273 строк кредиту 360 днів: з 08.03.2024 року по 03.03.2025 року.
Станом на дату укладання Договору факторингу від 27.02.2025 року № 27/02/2025, строк дії Договору № 4453273 від 08.03.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу 27.02.2025 року донараховано відсотки за (3 календарних днів). 19600 грн * 2,5 % = 467,999 грн* 3 календарних дні = 1403,997 грн. 
Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до Позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ані на рахунки первісного кредитора.
Відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 4453273 від 08.03.2024 року загальною сумою 131 037,59 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту – 18719,96 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 110 913,63 грн., 1403,997 грн. - відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції».
У зв`язку з викладеним, просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 131 037,59 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 18719,96 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 110913,63 грн. суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» 1403,997 грн., стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції», сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. В порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції»задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції»заборгованість за кредитним договором № 4453273 від 08.03.2024 року та додатковим договором від 14.03.2024 року у розмірі 38 319,96 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції»витрати по сплаті судового збору у розмірі 708,39 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень.
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Українські фінансові операції», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнутих процентів в сумі 19 600 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 в частині стягнення процентів за договором №4453273 від 08.03.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту задовольнити частково., стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість зі сплати проценті за договором №4453273 від 08.03.2024 року про надання коштів на умовах спожичного кредиту в загальні сумі 90 791,81 грн. (за період з 08.03.2024 року по 22.04.2024 року: 18 710,96 грн х 45 днів х 2,5% =21 059,96 грн; за період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року: 18919,96 грн х 119 днів х 1,5% = 33 415,13 грн, за період 21.08.2024 року по 03.03.2025 року: 18 719,96 грн х 194 дня х 1% = 36 316,72 грн.) В іншій частині рішення залишити без змін. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Позичальник погодився із умовами договору та під час розгляду справи не надав доказів укладення його під примусом або усупереч його внутрішнього волевиявлення. Звртає увагу, що з урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мають нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5%, з 21 серпня 2024 року по 22 березня 2025 року – в розмірі денної процентної ставки не більше 1%. Посилається, що суд перешої інстанції не застосував розмір денної процентної ставки з урахуванням зміг до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року і на власний розсуд визначив розмір аліментів. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року залишити без змін. 
Посилається, що суд першої інстанції обгрунтовано застосував принципи справедливості, добросовісності та співміності. Нарахування процентів та штрафних санкцій у сумі, що у декілька разів перевищує суму фактично отриманого кредиту порушує баланс прав та обов`язків сторін, суперечить првовим позиціям Верховного Суду. Суд першої інстанції обгрунтовано врахував його тяжкий майновий стан. 
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визначеного до стягнення розміру процентів за користування кредитом, тому в іншій частині рішення суду, в силу ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється.
Заслухавши суддю доповідача, представника позивача ТОВ «Українські фінансові операції» Лисенко Д.В., який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині на відповідає за наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 08.03.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір №4453273 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
На умовах, встановлених договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: п. 1.2. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 15600 грн.
Згідно п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 08.03.2024 року по 03.03.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,375 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5 % у день.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 15600 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ «А-БАНК», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Пейтек» (детальна інформація викладена в розділі 4. «Щодо зарахування грошових коштів на платіжну карту Відповідача»). 
В подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 14.03.2024 та відповідно кошти у розмірі 4000,00 гривень від первісного кредитора згідно договору були надіслані платіжною системою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на картку споживача.
Відповідач, оформлюючи кредитний договір здійснив всі необхідні дії, викладені в розділі 2. «Процедура укладання електронного кредитного договору» цієї позовної заяви, що визначені розділом 6. «Особливості укладення кредитних договорів зі споживачами в електронній формі через ITC товариства» Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», та уклав кредитний договір.
Відповідно до реквізитів Договору № 4453273 від 08.03.2024 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «37029».
Враховуючи зазначене, той факт, що Договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, відповідно до вимог чинного законодавства України, його укладення не може бути спростовано.
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору про організацію переказу коштів між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Пейтек». 
За інформацією ТОВ «Пейтек», відповідно до зазначеного договору № 4453273 від 08.03.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 15 600 грн. на платіжну карту НОМЕР_1 .
В подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 14.03.2024 року та відповідно кошти у розмірі 4000 гривень від первісного кредитора згідно договору були надіслані платіжною системою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на картку споживача.
Відповідно розрахунку заборгованості за Договором № 4453273 від 08.03.2024 року у період з 08.03.2024 року по 27.02.2025 року включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 110913,63 грн.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 27.02.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 27/02/2025 за плату відступило, а ТОВ «Універсальні платіжні рішення» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Отже, до ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором.
Згідно розрахунку позивача відповідач має заборгованість перед позивачем за договором №4453273 від 08.03.2024 року у загальній сумі 131 037,59 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту – 18 719,96 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 110913,63 грн., 1403,997 грн. – відсотки нараховані ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не погодився з нарахованою позивачем сумою заборгованості за процентами у розмірі 110 913,63 грн, так як в порушення законодавства відсотки за користування кредитом нараховані більш як в п`ять разів більше ніж тіло кредиту, що явно призводить до незаконного збагачення позивача за рахунок відповідача. Суд вважав справедливим стягнути з відповідача відсотки в розмірі тіла кредиту, який отримав відповідач 19 600,00 грн. 
Колегія суддів не може погодитись з такими виновками суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині, з огляду на наступне.
Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
У ч. 2 ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 Закону України Про електронну комерцію визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Так, відповідно до п. 1.4.1. договору стандартна процентна ставка за кредитом: 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.
Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів.
ТОВ «Укранські фінансові операції», заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальником договорі визначені тип та розмір процентної ставки плати за користування кредитом: 2,50% в день.
Колегія суддів, перевіряючи розрахунок процентів, наданий позивачем при пред`явленні позову за кредитним договором не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.
22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Керуючись вимогами Закону та з урахуванням того факту, що Товариством надано розрахунок заборгованості, колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 , зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти 08.03.2024 року у розмірі 19 600,00 грн.
Кредитний договір укладено з 08.03.2024 року по 03.03.2025 року.
Відповідно до вимог кредитного договору відсоткова ставка складає 2,5% на день.
З матеріалів справи вбачається, та не заперечується позивачем, що відсотки нараховувались відповідно до умов кредитного договору у розмірі 2,5%.
Виходячи з вимог Закону, за період з 08.03.2024 року по 21.04.2024 року розмір процентів становить 21 059,96 грн (44 днів х 2,5% х 18 719,00 грн).
За період з 22.04.2024 року по 19.08.2024 року розмір процентів становить 33 415,13 грн (119 днів х 1,5% х 18 719,96 грн).
За період з 20.08.2024 року по 03.03.2025 року розмір процентів становить 36 316,72 грн (194 днів х 1,0% х 18 719,96 грн).
Виходячи з вищевикладеного, заборгованість по відсоткам становить 90 791,81 грн.
Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 90 791,81 грн. Тому рішення суду підлягає зміні в оскарженій частині.
Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо того, що розмір заборгованості по щомісячним процентам є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, умов кредитного договору, Закону України «Про споживче кредитування», що не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується вимог про нарахування неустойки (пені, штрафу), яку позивач до стягнення з відповдідача не заявляв. 
Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення процентів за користування кредитом дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині, проте не врахував зазначених вимог закону та припустився помилки у розрахунку процентів.
Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальному розмірі розмірі 109 511,77 грн (18 719,96 грн – заборгованіть за тілом кредиту, 90 791,81 грн – заборгованість за процентами).
В іншій частині рішення апеляційна скарга позивача ТОВ «Українські фінансові операції» доводів не містить, учасниками справи не оскаржується, тому колегією суддів не переглядається. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині визначеного судом першої інстанції розміру процентів, стягнутих з відповідача на користь ТОВ «Українські фінінсові операції», з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, у зв`язку з чим підлягає зміні загальний розмір заборгованості за кредитом.
З приводу розподілу судових витрат у вигляді судового збору, судова колегія зазначає наступне.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» підлягають частковому задоволенню, а саме: на 83,57%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 024,40 грн (2 422,40х83,57%).
Оскільки апеляційна скарга позивача задовольняється в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 633,60 грн. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою віповідальністю «Українські фінансові операції» задовольнити.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року в частині загального розміру заборгованості за Кредитним договором №4453273 від 08.03.2024 року та додатковим договором від 14.03.2024 року, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» змінити, збільшивши цей розмір з 38 319,96 гривень до 109 511,77 гривень, з яких сума процентів складає 90 791,81 гривень. 
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», змінити, збільшивши цей розмір з 708,39 гривень до 2 024,40 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 15 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: