Справа № 946/1023/26  Провадження № 3/946/423/26 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, відносно:

ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до представлених матеріалів 12.02.2026 року о 21 годині 46 хвилин по просп. Миру (Леніна) біля буд. №9 в м.Ізмаїлі Одеської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , належним ОСОБА_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився, чим водій порушив вимоги п.2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність ч.2 ст. 130 КУпАП.
Притягуваний ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник ОСОБА_1 – Дрангой Д.О. в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 свою вину не визнає, з наступних підстав. Так, 12.02.2026 року ОСОБА_1 дійсно знаходився у салоні автомобілю «Mercedes-Benz S320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , але в якості пасажира, а не водія. За кермо автомобілю він не сідав, оскільки був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2025 року по справі № 946/2559/25. Також, ОСОБА_1 не заперечує того факту, шо 12.02.2026 року, на час коли поліцейські пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, перебував у стані такого сп`яніння, але це не заборонено положеннями чинного законодавства для осіб, яка перебувають у салоні автотранспортного засобу в якості пасажирів та не керують таким транспортним засобом. За кермом вищевказаного автомобілю увесь час, на протязі 12.02.2026 року, та до евакуації автомобілю на спецмайданчик Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, перебувала його знайома, громадянка ОСОБА_3 i цей факт підтверджується постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2026 року по справі № 946/1063/26, та це судове рішення має преюдиційне значення для суду, в рамках розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Вказав, що 17.02.2026 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відпочивали в одному із закладів міста Ізмаїла. В ході відпочинку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вживали алкогольні напої. До закладу вказані особи прибули на вищевказаному автомобілі. За кермом автомобілю була ОСОБА_3 , яка, алкоголь у цей день не вживала, тому що мала керувати автомобілем і після завершення відпочинку у закладі. Приблизно о 21 год. 00 xв. вказані особи завершили відпочинок та вирішили їхати до дому. Вони вийшли із закладу, за кермо сіла ОСОБА_3 . Відразу ж після того, як автомобіль почав рух, ОСОБА_3 , рухаючись заднім ходом, скоїла наїзд на, припаркований позаду автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 110 CPІ», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Після скоєння ДТП ОСОБА_3 залишила місце ДТП, не викликала наряд патрульної поліції для фіксації пригоди. Своїми ліями ОСОБА_3 вчинила правопорушення, передбаченні ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Саме так вказана подія описана у мотивувальній частині постанови Ізмаїльського міськрайонного сулу Одеської області від 20.02.2026 року по справі № 946/1063/26. По вказаній справі суд визнав ОСОБА_3 винною у скоєнні інкримінованих правопорушень та призначив їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400, 00 грн. З цього приводу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначає, що після скоєння ДТП вона злякалася та вирішила покинути місце ДТП. Надалі ОСОБА_5 завезла до дому ОСОБА_6 та повезла до дому ОСОБА_1 . По ходу поїздки за автомобілем, яким керувала ОСОБА_3 , почав їхати патрульний автомобіль. Злякавшись, що патрульні переслідують її з приводу скоєного ДТП, вона вирішила покинути автомобіль та втекти. Заїхавши до одного з дворів на проспекті Миру у м. Ізмаїл. вона вийшла з автомобіля та покинула його. При цьому, залишила ОСОБА_1 у автомобілі, віддавши йому ключі від нього. ОСОБА_1 зачинив автомобіль та вирішив піти, оскільки не мав права сідати за його кермо. У цей саме час до автомобілю під`їхали патрульні та висунули ОСОБА_1 вимогу щодо проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 , у свою чергу, заявив, що не керував автомобілем, тому відмовився від проходження, маючи на це абсолютно законне право, оскільки сама вимога поліцейських була незаконною. Так, працівники поліції, окрім протоколу, повинні надати зокрема відеозапис події, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення у протоколі не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення, а повинно бути підтверджене відповідним відеозаписом і вже при неможливості такого, показами свідків. В матеріалах справи такі докази відсутні, а відповідно протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення якому передує фіксування цього правопорушення. Надані суду відеозаписи з відеореєстраторів тільки підтверджують свідчення ОСОБА_1 , оскільки на них чітко вбачається, що будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем суду не надано. Більш того, надані матеріали підтверджують версію ОСОБА_1 , в рамках якої він зазначає, що просто зачиняв машину, а не керував нею. Так, з відеозапису з відеореєстратора встановленого у патрульному автомобілі вбачається, що о 21 год. 47 хв. автомобіль патрульних під`їжджає до стоячого автомобілю, біля якого стоїть ОСОБА_1 . Факт керування автомобілем ОСОБА_1 не зафіксовано. У той же час після того як патрульні до нього звернулися, ОСОБА_1 зазначає, що не керував автомобілем, отже, патрульний поліцейський не мав права вимагати від ОСОБА_1 проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки такі вимоги можливо висувати лише особі, яка була виявлена саме під час керування транспортним засобом. З огляду на викладене, представник ОСОБА_1 – Дрангой Д.О. просив суд провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП закрити на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона, 12.02.2026 року від`їжджаючи від кафе «Зейтун» на автомобілі «Mercedes-Benz S320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вчинила ДТП. Після чого, разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які були пасажирами в автомобілі, вони поїхали далі. Потім відвезли ОСОБА_4 до автомобіля сина. Він покинув автомобіль та вона разом із ОСОБА_1 поїхали далі. Під час руху вона помітила позаду себе автомобіль працівників поліції та заїхала у двір будинку по просп.Миру, вийшла з автомобілю, при цьому залишивши ключі від автомобілю ОСОБА_1 та пішла. Біля автомобілю залишився ОСОБА_1 , який був її пасажиром. Наступного дня вона звернулася до юриста та поїхала до поліції. Пояснила, що вона злякалася працівників поліції, вона не вживала алкогольні напої та перебувала у тверезому стані. У суді вона визнала себе винною у скоєнні ДТП та залишення місця ДТП без виклику працівників поліції. 
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_1 вживали у ресторані алкогольні напої. Після цього він, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поїхали разом на автомобілі. За кермом сиділа ОСОБА_3 , ОСОБА_1 перебував поруч на пасажирському сидінні. Він, ОСОБА_4 під`їхав з ними до автомобіля свого сина та пересів до нього. 
Згідно ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Справу може бути розглянуто під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП).
Оскільки є дані про своєчасне сповіщення притягуваного ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи і від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, суд у відповідності до ч. 1 ст. 268 КУпАП вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.
Дослідивши наявні докази у сукупності, суд приходить до висновку, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав.
Відповідно до ст.1 КУпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Положеннями ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року.
Склад адміністративного правопорушення – наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.
Отже, для наявності складу адміністративного правопорушення слід встановити, які саме з перелічених у частині 1 статті 130 КУпАП України дій були вчиненні.
Відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).
Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.
В практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість, тобто коли внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.
Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).
Після проведення аналізу вказаних вище джерел права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст.62 Конституції України, відповідно до ч.3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція 1452/735). За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №589943 від 12.02.2026 року вказано, що 12.02.2026 року о 21 годині 46 хвилин по просп. Миру (Леніна) біля буд. №9 в м.Ізмаїлі Одеської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , належним ОСОБА_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився, чим водій порушив вимоги п.2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність ч.2 ст. 130 КУпАП.
Однак, відеозапис на диску, долучений до матеріалів справи, не містить інформації, що ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем.
На відеозаписі зафіксовано як працівники поліції під`їжджають до автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , який припаркований та не рухається, поруч з яким перебуває ОСОБА_1 . З даного відеозапису не можливо встановити хто керував автомобілем під час його руху.
Крім того, згідно показів свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 12.02.2026 року автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , керувала ОСОБА_3 . 
Відповідно до розділу 1 п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерством юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я). Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Отже, встановленим порядком проходження огляду на стан сп`яніння водіїв транспортних засобів є порядок відповідно до якого особі пропонується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, за наслідками якого, у разі підтвердження стану сп`яніння, складається та додається до протоколу акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та роздруківка із результатом огляду. В разі відмови особи від проходження огляду на місці зупинки або незгоди з його результатами особа одразу направляється до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння. У разі підтвердження стану сп`яніння за результатами огляду в закладі охорони здоров`я відповідний висновок додається до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Як вбачається з відеозапису, він не є повним та безперервним, в зв`язку з чим, неможливо суду зробити висновок про те, чи був дотриманий при цьому порядок проходження огляду на стан сп`яніння водіїв транспортних засобів відповідно до Інструкції.
Таким чином, суд позбавлений можливості зробити висновок чи були дотриманні вимоги ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Викладені обставини, досліджені в судовому засіданні, свідчать про те, що в даному випадку не надано доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Із аналізу наведених доказів та норм законодавства слід зробити висновок, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Вказане викликає сумнів щодо винності особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до вищевказаних норм права трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.2 ст.130 КУпАП, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.
Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи та всі докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст.130, 247, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, –
ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно  ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: 	Т.П.Пащенко