ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/2764/26
провадження № 2-а/753/116/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Шаповалова К.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
10 лютого 2026 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшов вказаний позов.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/2764/26 між суддями від 11 лютого 2026 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. Фактично справу було передано судді 16 лютого 2026 року.
Звертаючись із позовом до суду позивача просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № ПС003652 від 3 лютого 2026 року та закрити провадження у справі. 
19 лютого 2026 року судом було отримано відомості щодо зареєстрованого місця проживання позивача з Єдиного державного демографічного реєстру.
Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року даний адміністративний позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 
24 березня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення щодо поданого позову.
Суд, вивчивши доводи позовної заяви, докази, надані на її обґрунтування, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, докази, долучені до нього, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши зібрані у справі докази, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 3 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 складено постанову № ПС 003652 відповідно до якої, 17 грудня 2025 року у Київській області а/д О-101316 Крюковщина-Лісники, с. Лісники при перевірці транспортного засобу Volvo FM 12.420 д.н.з. НОМЕР_1 , що перевозив подільний вантаж - бетон, відповідно до ТТН № СМ-0000535 від 17 грудня 2025 року, де вантажовідправником вказаний ПП "Смерека", вантажовідправник вніс дані про масу вантажу (маса, брутто) 16/35.2 т. Фактична маса вантажу становить 35.2 т. при нормативно допустимій масі 24т. Було перевищено нормативно дозволену масу від 30% (більше 46,6%), чим порушено статтю 51 ЗУ «Про автомобільний транспорт», за що передбачено відповідальність за частиною четвертою статті 132-2 КУпАП.
Звертаючись із позовом до суду позивач зазначає, що він є директором ПП «Смерека» з виробництва бетону та залізобетонних виробів і здійснює реалізацію власної продукції покупцям. Продукція підприємства відвантажується від виробника покупцям із залученням сторонніх автомобільних перевізників. Він як вантажовідправник оформлює ТТН та передає їх сторонній особі - перевізнику для здійснення перевезення. При цьому сам вантажовідправник не бере участі у перевезенні вантажу, не керує транспортним засобом та водій перевізника не перебуває під контролем вантажовідправника. Всі ТТН оформлюються із розрахунку перевезення автомобільними дорогами загального користування державного значення із застосуванням загальних нормативних вагових параметрів, встановлених у пункті 22.5 ПДР. Законодавство України не передбачає та не зобов`язує вантажовідправника з`ясовувати або прогнозувати якою саме дорогою буде рухатись перевізник, а також перевіряти наявність локальних обмежень вагових параметрів на окремих ділянках маршруту. Вибір маршруту покладається виключно на перевізника. Якщо під час перевезення водій самостійно заїжджає на дорогу місцевого значення такі дії не можуть ставитись у вину вантажовідправнику. Відповідальність за виконання вимог дорожніх знаків несе перевізник та водій. Вказав, що він оформив ТТН, маса вантажу по якій становить 35.2 т., тобто не перевищує допустиму масу у 38 т. Вибір маршруту під час перевезення здійснювався перевізником та його водієм та заїзд ним на дорогу місцевого значення є виключно його рішенням та відповідальністю. Також зауважив, що матеріалами справи підтверджено, що автомобіль здійснював рух по дорозі, на якій не було жодних дорожніх знаків щодо вагових норм чи позначень про те, що це дороги місцевого значення.
Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог вказав, що відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Згідно з товарно-транспортною накладною №СМ-0000535 від 17.12.2025, яка міститься в матеріалах справи, вантажовідправником є ПП «Смерека» 24591715, керівник якого ОСОБА_1 . З метою недопущення уникнення відповідальності посадовою особою вантажовідправника, листом від 07.12.2025 № 954/31.2/24- 25 позивача було повідомлено належним чином, щодо участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення 20.01.2026. 20.01.2026 від позивача надійшла заява про перенесення розгляду справи. Листом від 20.01.2026 № 4687/31.2/24-26 розгляд справи було перенесено на 03.02.2026. В результаті розгляду справи, за рішенням в.о. начальника Відділу адміністративного супроводу та ринкового нагляду Управління державного нагляду (контролю) у Київській області та у м.Києві,було прийняте рішення про винесення постанови про накладення адміністративного стягнення від 03.02.2026 № ПС 003652, за порушення частини 4 статті 132-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, копія постанови направлена позивачу листом від 04.02.2026 № 9281/31.2/24-26. Зазначив, що встановлення та розміщення вказаних знаків не відноситься до компетенції Укртрансбезпеки, Організація заходів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху на відповідних автомобільних дорогах, зокрема, в частині встановлення відповідних дорожніх знаків, покладається на інші державні органи та органи місцевого самоврядування та виходить за межі повноважень Укртрансбезпеки, визначених Положенням № 103. Варто зазначити, що перелік доріг місцевого значення затверджується відповідною обласною державною адміністрацією один раз на три роки. Так, розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 18.02.2021 року № 83, затверджено перелік обласних та районних автомобільних доріг загального користування місцевого значення Київської області. До зазначеного переліку включено автомобільну дорогу О101316. Відсутність на ділянці дороги, якою рухався водій позивача дорожніх знаків щодо позначення такої дороги як автомобільної дороги місцевого значення та дорожніх знаків щодо заборони руху, не спростовує вищевикладені висновки, оскільки законодавством не передбачено встановлення дорожнього знаку щодо позначення дороги як дороги місцевого значення. Крім того, дорогою місцевого значення О101316 в цілому не заборонений проїзд вантажного транспорту з перевищенням вагових обмежень, однак для такого проїзду вимагається дозвіл на участь в дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, тоді як відповідно до аналізу положень глави 3 Заборонні знаки Правил дорожнього руху заборонні знаки встановлюють повну заборону проїзду транспортних засобів із перевищенням, зокрема маси такого транспортного засобу або навантаження на вісь, у тому числі й за наявності відповідного дозволу на участь в дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, тобто позначають повну заборону руху такого транспортного засобу на ділянці дороги, де встановлений відповідний дорожній знак. Вказав, що у ТТН № СМ-0000535 від 17.12.2025 пункт навантаження: 03045, м.Київ, вул.Набережно-Корчуватська,136, а пункт розвантаження: а-м 58-03 Лісники, а отже, зазначаючи дану інформацію позивач не міг бути необізнаним про відсутність в районі с.Лісники автомобільних доріг державного значення, де дозволено рух автомобілів загальною масою 40 тонн.
Відповідно до Закону України "Про дорожній рух" правила дорожнього руху встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
За визначенням, наведеним у постанові Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" великовагові та великогабаритні транспортні засоби-це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР.
Частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух" закріплено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила №30) визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
В свою чергу у пункті 3 Правил № 30 зазначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України.
Пунктом 22.1 розділу 22 "Перевезення вантажу" ПДР встановлено, що маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
Таким чином, пунктом 22.5 ПДР передбачені обмеження як вагових так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів.
Частиною першою статті 132-2 КУпАП передбачена відповідальність за внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарнотранспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. 
Частиною четвертою вказаної статті визначено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30 відсотків.
Тобто, вказаною нормою права визначено відповідальність за два окремі адміністративні правопорушення об`єктивна сторона яких полягає в:
внесенні (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри 10 відсотків, але не більше 20 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу;
внесенні (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри 10 відсотків, але не більше 20 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
У цій справі позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу вантажу до товарно-транспортної накладної, що перевищують нормативно встановлені законодавством параметри на 30%. 
За диспозицією вказаної норми на вантажовідправника вантажу покладається відповідальність за внесення (зазначення) ним відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним. Крім того, відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», вантажовідправник - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж.
Статтею 51-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що вантажовідправник має право на: передачу вантажоперевізнику для перевезення; відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати чи пошкодження вантажу. Вантажовідправник зобов`язаний: вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника(прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці),прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством; надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію; здійснювати в установленому порядку страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків підчас перевезення вантажів; відшкодовувати витрати та збитки, заподіяні внаслідок порушення ним законодавства з питань перевезення вантажів.
Статтею 279-5 КУпАП передбачено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2,частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника. Статтею 132-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу, що накладається на спеціального суб`єкта - уповноважену посадову особу вантажовідправника. У свою чергу, відповідно до статті 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення зв`язані недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до службових обов`язків. Відтак, стаття 132-2 КУпАП підлягає застосуванню в сукупності із статтею 14 КУпАП.
Суд зазначає, що відповідно до ТТН № СМ-0000535 від 17 грудня 2025 року, яка оформлювалась (заповнювалась) саме вантажовідправником, зазначено пункт навантаження: 03045, м.Київ, вул.Набережно-Корчуватська,136, а пункт розвантаження: а-м 58-03 Лісники.
Як зазначено у оскаржуваній постанові перевірка транспортного засобу, який здійснював перевезення вантажу позивача, відбувалась саме у населеному пункті с. Лісники, а отже, зазначаючи відповідну інформацію в ТТН про масу вантажу позивач не міг бути необізнаним про відсутність в районі с.Лісники автомобільних доріг державного значення, де дозволено рух автомобілів загальною масою 40 тонн.
Крім того, визначаючи пункт відвантаження та пункт призначення, позивач як вантажовідправник та як саме та особа, яка визначає масу вантажу, що буде перевозитись, не був позбавлений можливості та мав би переконатись у тому, що дороги, якими можна дістатись пункту розвантаження, зокрема в самому с. Лісники дозволено рух з масою вантажу більше 24 тон та визначитись чи можливе перевезення придбаного у нього вантажу за один рейс у визначеній ним масі.
Стосовно наявності/відсутності дорожніх знаків, зокрема про те, що певна дорога є місцевого значення, то суд зазначає, що вказане не свідчить про те, що вантажовідправник перед заповненням ТТН та визначення маси вантажу, який він відправляє може та повинен переконатись у тому, що сама такою масою можна перевозити вантаж до відповідного населеного пункту, який він зазначає, у ТТН як пункт розвантаження. 
Як встановлено судом, автомобільна дорога, що наявна між населеними пунктами Крюковщина-Лісники є дорога О101316, яка не є дорогою державного значення, про що не міг не знати вантажовідправник, враховуючи специфіку своєї роботи, а також не був позбавлений можливості встановити загальнодоступним шляхом інформацію про вказану дорогу. 
У статті 280 КУпАП визначено, шо орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що доводи позову щодо неправомірних дій відповідача й бездоказового притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України є безпідставними і необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити : найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно із статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обставини, вказані у постанові про адміністративне правопорушення № ПС 003652 мали місце, в.о. начальника відділу адміністративного супроводу та ринкового нагляду Управління діяв в межах повноважень, у спосіб та на підставі, що передбачені законом, під час розгляду справи доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за частиною четвертою статті 132-2 КУпАП, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу статті 139 КАС України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 19, 72, 132, 134, 241-251, 268, 286 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В :
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити. Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.  	  	

Суддя К.В. Шаповалова